ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 р.	Справа № 520/10892/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Мельников Р.В., м. Харків) від 06.02.2020 року по справі № 520/10892/19
за позовом Головного управління ДПС у Харківській області
до ОСОБА_1 
про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Харківській області звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути до бюджету України суму податкового боргу в загальному розмірі 64868,35 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 року адміністративний позов задоволено.
Стягнуто до Державного бюджету України з відповідача суму податкового боргу в загальному розмірі 64868 грн. 35 коп.
Рішення суду набрало законної сили.
20.01.2020 року відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про розстрочку виконання рішення, в якій просить розстрочити виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 р. по справі №520/10892/19 із погашення податкового боргу в загальному розмірі 64868,35 грн. на 24 місяці рівними частками по 2702,85 грн., щомісяця починаючи з січня 2020 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 року заяву задоволено частково.
Розстрочено виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 року по справі № 520/10892/19 на суму 64868 грн. 35 коп. строком на 11 місяців шляхом сплати по 5405 грн. 50 коп. щомісячно з лютого 2020 року по листопад 2020 року та 5898 грн. 35 коп. за грудень 2020 року.
У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Позивач, не погодився із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує, що задовольняючи частково заяву суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність встановлених законом підстав для відстрочення виконання рішення суду. Зазначив, що відповідно до пункту 100.4 статті 100 Податкового кодексу України (далі - ПК України) підставою для відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків. Однак відповідачем не надано жодного доказу, що підтверджують настання обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу і доказів існування таких обставин згідно Переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1235 (далі – Перелік №1235).
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.
Згідно ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача. перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково заяву відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 року по справі № 520/10892/19 на суму 64868 грн. 35 коп. строком на 11 місяців шляхом сплати по 5405 грн. 50 коп. щомісячно з лютого 2020 року по листопад 2020 року та 5898 грн. 35 коп. за грудень 2020 року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною 1 статті 378 КАС України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 378 КАС України).
Нормами КАС не встановлено вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення в адміністративній справі. Це питання суд вирішує із врахуванням конкретних обставин адміністративної справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів.
Таким чином, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Судовим розглядом встановлено, що підставою для звернення з останньою до суду є скрутне матеріальне становище заявника. В обґрунтування заяви заявником додано копії довідки про доходи, видану Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та копію постанови про звернення стягне6ння на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.06.2019 року у виконавчому провадженні № 46982238. Також матеріали справи містять відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової служби України про суми виплачених доходів в період з 01.01.2019 року по 30.09.2019 року.
На підставі викладено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності встановлених законом підстав для розстрочення виконання рішення суду.
Вказаний висновок суду не суперечить умовам відстрочення/розстрочення податкового боргу, встановленим пунктами 100.5, 100.6 статті 100 ПК України, а також пунктам 1, 8 Переліку Перелік № 1235.
Відповідно до розділу I Переліку № 1235, обставинами, що є підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, зокрема є: недостатність майна заявника - фізичної особи (без урахування майна, на яке відповідно до законодавства не може бути звернено стягнення) для своєчасної та у повному обсязі сплати грошового зобов`язання або погашення податкового боргу в повному обсязі чи відсутність у заявника - фізичної особи майна.
Разом з тим, згідно статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 року № 1404-VIIІ, виконавче провадження визначено завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) через сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Таким чином виконання судового рішення та відповідне виконавче провадження є похідним продовженням відносин здійснення судочинства, спрямованим на забезпечення реалізації права особи на судовий захист, а не первинних спірних правовідносин, права у яких захищаються, але за посередництвом наданої оцінки при прийнятті судового рішення та у визначені ним спосіб та порядку.
Натомість інститут розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків, що регулюється статтею 100 ПК України, є елементом процедури погашення податкового боргу платників податків в межах адміністрування податків та зборів як сукупності рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом (підпункт 14.1.1-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), що узгоджується з визначеною у статті 1 сферою дії ПК України.
Колегія суддів зазначає, що положення статті 378 КАС України не містять застережень щодо можливості визначення у інших правових актах відповідних обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення та необхідності їх врахування судом при вирішенні цього питання.
На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи скаржника на те, що питання про розстрочення сплати грошового зобов`язання або податкового боргу вирішується в порядку ПК України, оскільки у цій справі ставиться питання щодо розстрочення стягнутої суми за рішенням суду і стосується саме порядку виконання судового рішення,     яким стягнуто суму податкового зобов`язання, а не порядку погашення податкового зобов`язання.
Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.02.2019 року по справі № П/811/833/17.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для розстрочення виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 року по справі № 520/10892/19 на суму 64868 грн. 35 коп. строком на 11 місяців шляхом сплати по 5405 грн. 50 коп. щомісячно з лютого 2020 року по листопад 2020 року та 5898 грн. 35 коп. за грудень 2020 року.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 року по справі № 520/10892/19 – залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 року по справі № 520/10892/19 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  30.06.2020 року