ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«14» вересня 2020 року
м. Харків
справа № 638/12762/17
провадження № 22ц/818/14/20
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В. Б.,
за участю секретаря - Колосовської А.Р.
учасники справи: 
позивачка -  ОСОБА_1 , представниця позивачки ОСОБА_2 
відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «СІ-ПІ-ЕМ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДПП Групп», Приватна фірма «Інверком», представник відповідача - Шеін І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватної фірми «Інверком» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2019 року в складі судді Семіряд І.В.
в с т а н о в и в:
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ-ПІ-ЕМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПП Групп», Приватної фірми «ІНВЕРКОМ» про визнання майнових прав.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано майнові права на квартири 2Е на 18-му поверсі площею 110,3 кв м; 4А на 8-му поверсі площею 143,25 кв м; 4А на 12-му поверсі площею 144,15 кв м; 4А на 13-му поверсі площею 144,3 кв м багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 майнові права на одну квартиру з трьох кімнат (тип 3А), загальною площею орієнтовно 123,12 кв м, яка розташована на 8-му поверсі та одне місце для паркування № 78, що розташоване на верхньому рівні підземного паркування по АДРЕСА_1 .

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сі-Пі-Ем» звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2017 року за заявою позивачки вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження незавершеного будівництвом багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,4168 га, що належить на праві власності Приватній фірмі «Інверком».

В обґрунтування заяви зазначено, що по справі ухвалено рішення, яке вже набрало законної сили. Рішення про визнання майнових прав не передбачає можливості його примусового виконання в порядку, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Позивачка не зверталася до суду щодо видачі виконавчого листа, що свідчить про відсутність виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду.

Вважав, що оскільки справа по суті розглянута, правові підстави для перебування майна під арештом відсутні, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Рішенням суду визнано майнові права позивачки лише на частину об`єкту незавершеного будівництва - окрему квартиру. При цьому заборона відчуження встановлена відносно всього об`єкту в цілому, що порушує права та інтереси забудовника та інших співвласників об`єкту незавершеного будівництва.

Просив скасувати заборону відчуження незавершеного будівництвом багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,4168 га, що належить на праві власності Приватній фірмі «Інверком».

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сі-Пі-Ем» про скасування заходів забезпечення позову - задоволено частково.

Заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року шляхом накладення заборони відчуження незавершеного будівництвом багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,4168 га, що належить Приватній фірмі «ІНВЕРКОМ» скасовано, окрім квартир: 2Е на 18-му поверсі площею 110,3 кв м ; 4А на 8-му поверсі площею 143,25 кв м; 4А на 12-му поверсі площею 144,15 кв м; 4А на 13-му поверсі площею 144,3 кв м багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою 1, майнові права на які належать ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду Приватною фірмою «Інверком» подано апеляційну скаргу, в якій вона просила скасувати ухвалу суду в частині залишення дії заходів забезпечення позову щодо накладення заборони відчуження квартир: 2Е на 18-му поверсі площею 110,3 кв м; 4А на 8-му поверсі площею 143,25 кв м; 4А на 12-му поверсі площею 144.15 кв м; 4А на 13-му поверсі площею 144,3 кв м багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями.

Зазначив, що жодних підстав для продовження дії заходів забезпечення позову в частині накладення заборони відчуження спірних квартир, майнові права на які належать ОСОБА_1 судом не наведено.

20 травня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представниці позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 та її представниця вважали, що ухвалу суду є законною, а апеляційна скарга - необгрунтованою. При цьому посилалася на те, що жодним чином заборона відчуження не порушує права відповідача, оскільки заборона не є обмеженням в будівництві, технічному оформленні тощо. Зазначила, що протиправність дій відповідачів встановлено ухвалою Господарського суду Харківської області від 21 серпня 2017 року про залишення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПП ГРУПП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ-ПІ-ЕМ» про визнання права власності на спірний об`єкт без розгляду, де до участі у справі 49 учасниками будівництва, які не отримали очікуване майно, подано заяви про вступ у справу для захисту своїх порушених майнових прав.

Об`єкт незавершеного будівництва, в якому ОСОБА_1 належать майнові права, неодноразово відчужено без її згоди, а тому відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову в частині її майнових прав.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Приватної фірми «Інверком» необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала суду в оскаржуваній частині, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що рішення набрало законної сили, виконавче провадження з його виконання відсутнє, а тому заборона відчуження всього об`єкту незавершеного будівництва багатоквартирного житлового будинку є порушенням майнових прав інших осіб та перешкоджає господарській діяльності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 серпня 2017 року ОСОБА_1 подано позов про визнання майнових прав, який рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 травня 2018 року - задоволено; визнано за ОСОБА_1 майнові права на квартири: 2Е на 18-му поверсі площею 110,3 кв м; 4А на 8-му поверсі площею 143,25 кв м; 4А на 12-му поверсі площею 144,15 кв м; 4А на 13-му поверсі площею 144,3 кв м багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 майнові права на одну квартиру з 3-х кімнат (тип 3А) загальною площею орієнтовно 123,12 кв м, яка розташована на 8-му поверсі та одне місце для паркування № 78, яке розташоване на верхньому рівні підземного паркування по АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 20 серпня 2018 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2017 року в рамках цього позову вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження незавершеного будівництвом багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,4168 га, кадастровий номер 6310136300:07:006:0016, що належить на праві власності Приватній фірмі «Інверком»( том 1 а. с. 83) та вирішено питання щодо судових витрат.

За клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ-ПІ-ЕМ» ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2019 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року шляхом накладення заборони відчуження незавершеного будівництвом багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,4168 га, що належить Приватній фірмі «Інверком», окрім квартир: 2Е на 18-му поверсі площею 110,3 кв м; 4А на 8-му поверсі площею 143,25 кв м; 4А на 12-му поверсі площею 144,15 кв м; 4А на 13-му поверсі площею 144,3 кв багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою 1, майнові права на які належать ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених  статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктами 1, 2 та 10 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; встановленням обов`язку вчинити певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно із пунктом 5 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України  заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Під час оцінки такої співмірності необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні бути реалізовані лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вони мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частинами 7 та 8 статті 158 ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також обставини, зазначені в частині 13 статті 158 ЦПК України.

Як роз`яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Тобто, заходи забезпечення позову обтяжують особу, відносно якої вони вжиті, лише протягом певного часу та до настання тих чи інших обставин, із настанням яких наявність забезпечення втрачає своє значення.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визнано за нею майнові права на квартири та паркомісце, які були предметом договорів № 48 від 01 лютого 2005 року та 48/1 від 15 серпня 2012 року (нова редакція від 19 вересня 2014 року), укладених між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІ-ПІ-ЕМ». Судове рішення є чинним. Воно не підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки не передбачає здійсненням особисто відповідачами певних дій чи утримання від таких дій.

У зв`язку з чим, заходи забезпечення позову не діють, оскільки, як свідчать матеріали справи, пройшло вже майже два роки з моменту набрання судовим рішенням законної сили і виконавче провадження відсутнє (пункт 7 статті 158 ЦПК України). Також, як правильно зазначив суд першої інстанції, заборона, яка була вжита на майнові права ОСОБА_1 , не порушує права інших учасників договору.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача цього не спростував та не довів.

Оскільки судове рішення в оскаржуваній частині перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В іншій частині ухвала суду не оскаржувалася та не переглядалася.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

                                       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Приватної фірми «Інверком» - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2019 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.
В іншій частині ухвала суду не оскаржувалася та не переглядалася.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.