ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року	 	Справа № 460/2644/20 пров. № А/857/8240/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів -Курильця А.Р., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання - Пильо І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року (суддя Комшелюк Т.О., м.Рівне) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про встановлення розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області(далі - Управління, МВС відповідно) в якому просив:
встановити розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 23.09.2019 по 25.02.2020 виходячи з законодавства, щодо оплати праці, яке діяло під час вимушеного прогулу;
стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23.09.2019 по 25.02.2020.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Управління на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 24.09.2019 по 25.02.2020 включно у розмірі 64718,70грн (з урахуванням податків та обов`язкових платежів). В задоволенні позовних вимог про встановлення розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 23.09.2019 по 25.02.2020, виходячи з законодавства, щодо оплати праці, яке діяло під час вимушеного прогулу відмовлено. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 12734,98 грн (з урахуванням податків та обов`язкових платежів) звернуто до негайного виконання.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскарживвідповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, та в цій частині ухвалити нове рішенняпро стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 4583,35 грн.
В доводах апеляційної скарги вказує,що судом першої інстанції до спірних відносин не правильно застосовані норми права, в частині розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які не розповсюджуються на позивача, який поновлений на службі в органах внутрішніх справ та не є поліцейським.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у період з 24.09.2019 по 25.02.2020 позивач не був допущений до роботи та йому не виплачувалась заробітна плата, товимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню, шляхом врахування розміру середньомісячного грошового забезпечення за посадою старшого оперуповноваженого управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - Посада, ГУНП відповідно), що є найбільш наближеною до посади старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління (далі - Посада-1).
Такі висновки суду першої інстанції є дещо помилковими, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо іншої частини позовних вимог, то цей суд вказав, що визначаючи позовну вимогу про встановлення розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 23.09.2019 по 25.02.2020, виходячи з законодавства, щодо оплати праці, яке діяло під час вимушеного прогулу, позивач обрав неправильний спосіб захисту, оскільки позовні вимоги мають бути звернуті до відповідачів, а не до суду, при тому, суд у даній справі не є відповідачем, тому така позовна вимога задоволенню не належить.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову фактично не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не має права роботи висновки щодо цієї частини судового рішення.
Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 19.09.2005 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ.
На підставі наказу Управління від 06.11.2015 №348 о/с (далі - Наказ №348 о/с) згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) та відповідно до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.11.1991 №114(далі - Положення №114) капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справі у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення №114 (через скорочення штатів) з Посади-1, з 06.11.2015.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №817/16/16, залишеним без змін, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року (далі - Судові рішення), визнано протиправним та скасовано Наказ №348 о/с, в частині звільнення позивача з 06.11.2015 з Посади-1. Поновлено ОСОБА_1 на Посаді-1з 06.11.2015.
Наказом відповідача від 23.04.2019 №1 о/с відповідно до Судових рішень поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на Посаді-1, із 06.11. 2015.
Наказом Голови ліквідаційної комісії Управління від 23.04.2019 №2 о/с (далі - Наказ №2 о/с) згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону №580-VIII та відповідно до Положення №114, позивача звільнено з органів внутрішніх справі у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення №114 з Посади-1, 23.04.2019.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року визнано протиправним та скасовано Наказ №2 о/с в частині звільнення позивача з Посади-1. Поновлено ОСОБА_1 на Посаді-1 з 24.04.2019. Зобов`язано Управління нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.04.2019 по 23.09.2019.Стягнуто з Управління області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду на суму 10000 грн. Зобов`язано ГУНП розглянути кандидатуру ОСОБА_1 , Посада-1, для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII, у ГУНП та видати відповідний наказ з цього приводу. Постанову в частині поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допущено до негайного виконання.В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.9-14; далі - Рішення суду).
21.10.2019, на виконання Рішення суду відповідачем прийнятий наказ №5 о/с (далі - Наказ №5 о/с), яким капітана міліції ОСОБА_1 поновлено на Посаді-1, із 24.04.2019. Вказано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць (а.с.47).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2020 року, Рішення суду скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання ГУНП видати відповідний наказ за наслідками розгляду кандидатури ОСОБА_1 , Посада-1, для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №580-VIII у ГУНП, та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову в цій частині. В решті Рішення суду залишено без змін (а.с.15-20).
25.02.2020 Управлінням прийнятий Наказ №2 о/с, яким капітана міліції ОСОБА_1 , Посада-1, згідно із пунктами 10 та 11 розділу XI Закону №580-VIII та відповідно до Положення №114, звільнено у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з 25.02.2020 (а.с.49).
Відповідач вказує, що відповідно до наказу МВС «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Міністерства внутрішніх справ України» від 31.10.2016 №1131 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 21.11.2016 за №1503/29633) визнано таким, що втратили чинність: наказ МВС від 31.12.2007 №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», (зареєстрований у МЮУ) 12.03.2008 за №205/14896 (зі змінами), тому протягом періоду з 06.11.2015 по даний час грошове забезпечення для ОСОБА_1 не нараховувалося (а.с.77-78).
Позивач зазначає, що з часу поновлення його на роботі відповідно до Наказу №5 о/с та до його звільнення (25.02.2020) заробітна плата йому не виплачувалась, табелювання обліку робочого часу не проводилось, посадові обов`язки він не здійснював, лише приходив на роботу та сидів на прохідній. 
Згідно із частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.
За пунктом 3 частини першої статті 371 КАС негайно виконуються рішення суду про: поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (частина п`ята статті 235 КЗпП).
Нормами частини другої статті 235 КЗпП встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. 
Статтею 236 КЗпП визначені підставі для оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі. Так, даною нормою встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
За змістом статті 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС).
З матеріалів справи видно, що на виконання Рішення суду (23.09.2019) відповідачем 21.10.2019 прийнятий Наказ №5 о/с, тобто Рішення суду про поновлення на роботі виконано негайно не було. З розглядуваним позовом позивач звернувся 01.04.2020.
Відповідно до частини третьої статті 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з частиною першою статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом і суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині щодо стягнення середнього заробітку за затримку виконання Рішення суду (24.09.2019 по 20.10.2019). 
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Законом України «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР) визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.
За змістом статті 1 Закону №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Згідно статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.
Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
В іншій частині вимог щодо стягнення заробітної плати з часу поновлення на Посаді-1 (21.10.2019) та звільнення з Посади-1 (25.02.2020), то вказані вимоги не можуть бути задоволенні в межах розгляду цієї справи (не є середнім заробітком за час вимушеного прогулу), так як складають інший предмет спору між роботодавцем та працівником, звільнення якого визнано незаконним, однак після поновлення якого на Посаді-1 йому не виплачувалась заробітна плата.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, цих обставин не врахував, що є підставою для скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог, та прийняття постанови про залишення частини задоволених позовних вимог без розгляду, а в іншій частині відмови у задоволенні таких позовних вимог.
Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 рокув частині задоволення позовускасувати та прийняти постанову, якою позов про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 24 вересня 2019 року по 20 жовтня 2019 року залишити без розгляду.
В задоволенні решти позову в цій частині відмовити.
В решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	

Повне судове рішення складено 14 вересня 2020 року.