Постанова 
Іменем України
 
16 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-2953/10
провадження № 61-38232св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
заявник - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
боржники:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2018 року у складі судді Бердія М. А. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 15 травня 2018 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Хилевича С. В., Григоренка М. П.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
22грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадбанк України») звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів у цивільній справі № 2-2953/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь філії - Рівненського обласного управління АТ «Державний ощадбанк України» грошових коштів 
у сумі 21 872,11 грн заборгованості по кредитному договору, 218,72 грн судового збору та 250,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Вимоги мотивувало тим, що оригінали виконавчих листів втрачено при поверненні їх стягувачеві.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 15 травня 2018 року, у задоволенні заяв ПАТ «Державний ощадбанк України» відмовлено.
Суди попередніх інстанцій керувалися тим, що заява про видачу дублікатів виконавчих листів подана ПАТ «Державний ощадбанк України» поза межами встановленого законом строку для їх пред`явлення, поважність причин пропуску такого строку заявником не доведена, оскільки виконавчі листи були втрачені
у 2011 році, а із заявами про видачу їх дублікатів та про поновлення строку для їх пред`явлення стягувач звернувся лише у грудні 2017 року, тобто після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Аргументи учасників справи
У червні 2018 року ПАТ «Державний ощадбанк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його заяви.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги частину третю статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» 
у редакції, чинній на день винесення державним виконавцем постанов про повернення виконавчих листів стягувачу, де встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Оскільки стягувач не отримав постанов державного виконавця з виконавчими документами, то, відповідно, у річний термін, зазначений в цій постанові, не міг пред`явити до виконання. Тому суди дійшли невірного висновку щодо неповажності причин пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками у справі не подано.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
15 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2020 року касаційне провадження 
у справі в частині вимог щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання закрито.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суди встановили, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2010 року у справі № 2-2953/10 позов ПАТ «Державний ощадбанк України» задоволено. Солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь філії Рівненського обласного управління 
АТ «Державний ощадбанк України» грошові кошти в сумі 21 872,11 грн заборгованості по кредитному договору, 218,72 грн судового збору та 250,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
На виконання цього судового рішення 04 серпня 2010 року були видані виконавчі листи № 2-2953/2010.
Згідно з відповідей від 03 жовтня 2016 року за вих. № 1385, 1386, 1387 Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, 15, 16 листопада та 
30 грудня 2011 року державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчих документів № 2-2953/2010 стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження знищено зі спливом трьохрічного строку його зберігання на підставі пункту 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби.
З інформаційних листів начальника відділу будівництва, експлуатації будівель господарського обслуговування філії Рівненського обласного управління 
АТ «Державний ощадний банк України» Вержель О. М. від 18 грудня 2017 року виконавчі листи у справі № 2-2953/2010 на адресу філії не надходили.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент видачі виконавчих документів) строк звернення виконавчого документа до виконання становив один рік.
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: 
у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про вдачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову у видачі дублікатів виконавчих листів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення в частині вимог заяви ПАТ «Державний ощадбанк України» про видачу дублікатів виконавчих листів ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення в оскарженій частині- без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 15 травня 2018 року в частині вимог заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про видачу дублікатів виконавчих листів залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат