П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/2102/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Майстер П.М. 
          Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 
08 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. 
за участю:
секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,
представника позивача: Місяця К.В., 
представника відповідача: Семенова С.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  Комунального підприємства "Міськтепловоденергія"  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  20 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до Комунального підприємства "Міськтепловоденергія" про  стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В :
в квітні 2020 року Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулось до суду з позовом до Комунального підприємства "Міськтепловоденергія", в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.05.2020, просив стягнути з відповідача прострочену заборгованість за позичкою Міжнародного банку реконструкції та розвитку в сумі 42144095,23 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої доводи обґрунтовує тим, що єдиною підставою для примусового стягнення коштів може бути виключно несвоєчасне повернення отриманої позики, тобто повернення за межами строків визначених Договором. Між тим, згідно Графіка погашення основної суми субкредиту, який є невідємною частиною укладеного Договору, кінцевою датою повернення спірного платежу є 15.06.2024. Вказане свідчить, що строк повернення на момент звернення позивачем до суду, ще не настав.
Також апелянт посилається на те, що заяву про збільшення позовних вимог було подано до суду з порушенням граничних строків, визначених ст.ст.47, 262 КАС України.
В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні, в той час, як представник позивача проти цього заперечував, просив судове рішення залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 20.11.2014 року між Міністерством фінансів України, Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Кам`янець-Подільською міською радою та комунальним підприємством «Міськтепловоденергія» укладено Договір про субкредитування №13010-05/101 про використання позики, що надається Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку (діючим в якості виконавця від імені Фонду чистих технологій) (Угода про позику «Підвищення енергоефективності в секторі централізованого теплопостачання України) № TF 016327 від 26.05.2014 року (далі - Договір).
Відповідно до п. 2.1 цього Договору Субкредитор рекредитує Субпозичальнику частину коштів Позики ФЧТ (далі - Субкредит ФЧТ) у сумі 1 999 000,00 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч) доларів США та включає комісію за управління коштами (0,45% від суми Субкредиту, що складає 9 000 дол. США), на платній, зворотній, строковій основі, а Субпозичальник зобов`язується використовувати надані кошти відповідно до умов цього Договору, Угоди про позику ФЧТ, виконувати інші зобов`язання, передбачені цим Договором, повернути отриману суму Субкредиту ФЧТ, в тому числі комісій за управління коштами, сплатити відсотки за користування ним та інші платежі, нараховані згідно з положеннями цього Договору.
Згідно п. 5.1 Договору Комунальне підприємство «Міськтепловоденергія» погашає основну суму Субкредиту ФЧТ відповідно до графіка погашення, що міститься у Додатку № 1 до цього Договору.
У відповідності до пп. 8.1.4 п. 8.1 Договору Субпозичальник зобов`язаний своєчасно здійснювати платежі в рахунок погашення боргу основною сумою Субкредиту ФЧТ, відсотками, маржею та іншими платежами, передбаченими цим Договором.
Статтею XVIII Договору встановлена відповідальність сторін. Так, відповідно до п. 18.1 статті XVIII Договору Субпозичальник несе відповідальність перед Субкредитором за несвоєчасне повернення, неналежне обслуговування Субкредиту ФЧТ та сплату інших платежів за цим Договором, всім належним йому майном, майновими правами та коштами, на які може бути звернено стягнення, а також за нецільове використання коштів Субкредиту ФЧТ.
Пунктом 18.2 статті XVIII Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання Субпозичальником своїх обов`язків із своєчасного повернення основної суми Субкредиту ФЧТ, сплати відсотків за користування ним та інших платежів за цим Договором Субпозичальник сплачує Субкредитору пеню з розрахунку 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який стягується пеня, від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, в порядку, визначеному чинним законодавством України.
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди від 10.05.2019 №13010-05/102-1 додаток 1 до Договору викладено в редакції, що додається. Додатком 1 до Договору про субкредитування від 20.11.2014 №13010-05/102 встановлено дату погашення основної суми, зокрема погашення проводиться кожного 15 червня та 15 грудня, починаючи з 15 червня 2019 року у розмірі 3,85 % частки внеску.
29.05.2019 Міністерством фінансів України на адресу відповідача надіслано лист за №19040-10-10/14042 про необхідність сплатити 719504,44 долара США до 15 червня 2019 року в національній валюті України за курсом Національного банку України на дату здійснення платежу. До вказаного листа додано розрахунок суми сплати.
Відповідно до листа Кам`янець-Подільського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області від 27.09.2019 року №2343/10 відповідачем 13.06.2019 до державного бюджету перераховано кошти у рахунок сплати відсотків за користування кредитом (код бюджетної класифікації повернення кредитів (кредитування) 24110200) у сумі 872902,83грн та плати за надання гарантій (код бюджетної класифікації повернення кредитів (кредитування) 24110100 у сумі 17367,17грн.
Однак, у зв`язку із виникненням заборгованості у КП «Міськтепловоденергія» в межах Договору про субкредитування №13010-05/101 від 20.11.2014 по строку сплати 15 червня 2019 року, на виконання до контролюючого органу надійшли подання Кам`янець-Подільського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області від 26.09.2019 року, від 22.04.2020 року:
- № 185 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за кредитом МБРР) станом на 01 вересня 2019 року у сумі 12 517 496,76 грн. (496 090,22 USD);
- № 186 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (відсотки за кредитом МБРР) станом на 01 вересня 2019 року у сумі 4 786 423,04 грн. (189 694,29 USD);
- № 93 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за кредитом МБРР) станом на 01 квітня 2020 року у сумі 11 027 854,37 грн. (392 988,77 USD);
- № 94 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за кредитом МБРР) станом на 01 квітня 2020 року у сумі 29 383 657,98 грн. (1 047 116,44 USD);
- № 95 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за кредитом МБРР) станом на 01 квітня 2020 року у сумі 20 229,54 грн. (720,90 USD);
- № 96 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за кредитом МБРР) станом на 01 квітня 2020 року у сумі 1 712 353,34 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.
Так, відповідно до ч. 8 ст. 17 БК України у разі виконання державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) гарантійних зобов`язань перед кредиторами шляхом здійснення платежів за рахунок коштів державного (місцевого) бюджету або шляхом укладання з такими кредиторами договорів про реструктурування сум, повернення яких гарантовано, у суб`єктів господарювання, зобов`язання яких гарантовані, з моменту такого виконання виникає прострочена заборгованість перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими під державні (місцеві) гарантії, в обсязі фактичних витрат державного (місцевого) бюджету та/або таких реструктурованих сум, а до держави (Автономної Республіки Крим, обласної ради чи територіальної громади міста) переходять права кредитора та право вимагати від таких суб`єктів господарювання погашення заборгованості в установленому законом порядку, якщо такі права не були передбачені відповідними договорами.
Водночас, за змістом ч. 9 ст. 17 БК України прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб`єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання.
Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) не поширюється.
Позивачем на підтвердження суми заборгованості відповідача додано до позовної заяви довідку про суми простроченої заборгованості станом на 01.04.2020, розрахунок суми позовних вимог, згідно яких прострочена заборгованість за позичкою Міжнародного банку реконструкції та розвитку складає 42144095,23 грн. При цьому, судом було враховано заяву позивача від 18.05.2020 про збільшення позовних вимог.
Колегія суддів  частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
В абз.1 ч.3  ст.17 Бюджетного кодексу України  встановлено, що державні (місцеві) гарантії надаються на умовах платності, строковості, а також забезпечення виконання зобов`язань у спосіб, передбачений законом.
Обов`язковою умовою надання державної (місцевої) гарантії є укладення договору між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики (відповідним місцевим фінансовим органом) та суб`єктом господарювання про погашення заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за виконання гарантійних зобов`язань. Істотними умовами такого договору мають бути зобов`язання суб`єкта господарювання: внести плату за надання державної (місцевої) гарантії; надати майнове або інше забезпечення виконання зобов`язань за гарантією; відшкодувати витрати державного (місцевого) бюджету, пов`язані з виконанням гарантійних зобов`язань; сплатити пеню за прострочення відшкодування зазначених витрат. Пеня нараховується за кожний день прострочення сплати заборгованості у національній валюті з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день нарахування пені; надати гаранту права на договірне списання банком коштів з рахунків суб`єкта господарювання на користь гаранта (абз.3 ч.3  ст.17 Бюджетного кодексу України).
Відповідно до частини 9 статті 17 Бюджетного кодексу України, прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб`єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання.
Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) не поширюється.
Згідно пункту 10 Порядку обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №174, з метою примусового стягнення в установленому законодавством порядку простроченої заборгованості з боржника територіальні органи Державної казначейської служби до кінця місяця, що настає за звітним періодом інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за кредитами на суму нарахованої на неї пені; нараховують пеню та інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою та суму нарахованої на неї пені.
В п.15 вказаного Порядку передбачено, що прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені пунктом 10 цього Порядку.
В судовому засіданні досліджено матеріали справи та встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням Комунальним підприємством "Міськтеплоенергія»" зобов`язань щодо повернення коштів, Кам`янець-Подільське управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області надіслало Головному управлінню ДПС у Хмельницькій області подання №185 від 26.09.2019 та №186 від 26.09.2019 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості перед державним бюджетом за субкредитними угодами.
Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (надалі - Кодекс), контролюючі органи мають право стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу ІІ цього Кодексу.
Відповідно до пункту 95.1. статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно пункту 95.3. статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
За таких обстави, колегія суддів дійшла висновку, що за Комунальним підприємством "Міськтеплоенергія" станом на 01.04.2020 залишається непогашеною заборгованість у загальній сумі  17 303 919 грн.80 коп.
Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідачем суду не надано.
Водночас, 02.09.2020 до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій відповідач зазначає, що у своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач стверджує, що місцевим судом стягнуто заборгованість саме на підставі договору про субкредитування №13010-05/102, на підтвердження своїх доводів позивачем долучено до відзиву договір про субкредитування №13010-05/102.
На думку відповідача, такі твердження позивача є помилковими, оскільки місцевий суд задовольняючи позовну вимогу, виходив з наведеної позивачем підстави, а саме порушення відповідачем умов договору про субкредитування №13010-05/101, який є відмінним від договору про субкредитування №13010-05/102, на який позивач посилається у відзиві на апеляційну скаргу.
Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, встановила, що 20.11.2014 між Міністерством фінансів України, Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Кам`янець-Подільською міською радою та комунальним підприємством «Міськтепловоденергія» були укладені Договори про субкредитування №13010-05/101 про використання позики, що надається Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку (діючим в якості виконавця від імені Фонду чистих технологій) (Угода про позику «Підвищення енергоефективності в секторі централізованого теплопостачання України) № TF 016327 від 26.05.2014 року та №13010-05/102 про використання позики, що надається Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку №8387- UА від 26.05.2014.
Зокрема, відповідно до п.2.1 статті ІІ Договору №13010-05/102 від 20.11.2014, субкредитор рекредитує Субпозичальнику частину коштів позики у сумі 13 361 000 доларів США та включає початкову разову комісію (025% від суми Субкредиту, що складає 31 000 дол. США), на платній, зворотній, строковій основі, а субпозичальник зобов`язується використовувати надані кошти відповідно до умов цього договору, Угоди про позику, виконувати інші зобов`язання, передбачені цим Договором, повернути отриману суму Субкредитору, в тому числі початкову разову комісію, сплатити відсотки за користування ними та інші платежі, нараховані згідно з положеннями цього Договору.
Згідно п. 5.1 Договору Комунальне підприємство «Міськтепловоденергія» погашає основну суму Субкредиту ФЧТ відповідно до графіка погашення, що міститься у Додатку № 1 до цього Договору.
У відповідності до пп. 8.1.4 п. 8.1 Договору Субпозичальник зобов`язаний своєчасно здійснювати платежі в рахунок погашення боргу основною сумою Субкредиту ФЧТ, відсотками, маржею та іншими платежами, передбаченими цим Договором.
Статтею XVIII Договору встановлена відповідальність сторін. Так, відповідно до п. 18.1 статті XVIII Договору Субпозичальник несе відповідальність перед Субкредитором за несвоєчасне повернення, неналежне обслуговування Субкредиту ФЧТ та сплату інших платежів за цим Договором, всім належним йому майном, майновими правами та коштами, на які може бути звернено стягнення, а також за нецільове використання коштів Субкредиту ФЧТ.
Пунктом 18.2 статті XVIII Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання Субпозичальником своїх обов`язків із своєчасного повернення основної суми Субкредиту ФЧТ, сплати відсотків за користування ним та інших платежів за цим Договором Субпозичальник сплачує Субкредитору пеню з розрахунку 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який стягується пеня, від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, в порядку, визначеному чинним законодавством України.
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди від 10.05.2019 №13010-05/102-1 додаток 1 до Договору викладено в редакції, що додається. Додатком 1 до Договору про субкредитування від 20.11.2014 №13010-05/102 встановлено дату погашення основної суми, зокрема погашення проводиться кожного 15 червня та 15 грудня, починаючи з 15 червня 2019 року у розмірі 3,85 % частки внеску.
Слід зазначити, що до позову позивачем додано вказану додаткову угоду від 10.05.2019 №13010-05/102-1 до Договору про субкредитування №13010-05/102 від 20.11.2014 (а.с.19-20).
Також, 29.05.2019 Міністерством фінансів України на адресу відповідача надіслано лист за №19040-10-10/14042, у якому зазначено, що згідно зі стеттею V Договору про субкредитування від 20.11.2014 №13010-05/02 між Міністерством фінансів України, Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Камянець-Подільською міською радою та комунальним підприємством «Міськтепловодоенергія» на 15.06.2019 КП «Міськтепловодоенергія» повинно сплатити 719 504, 44 доларів США.
Разом з тим, судом встановлено, що подання Кам`янець-Подільського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області №185 та №186 від 26.09.2019, надійшли на виконання до позивача у зв`язку із виникненням заборгованості у відповідача в межах Договору про субкредитування від 20.11.2014 №13010-05/102.
Однак, як встановлено в судовому засіданні, представник позивача пояснив, що позивачем помилково було додано подано до позову Договір про субкредитування №13010-05/101 від 20.11.2014 та помилково здійснено посилання на вказаний Договір.
Таким чином, позивачем до позову додано докази, які підтверджують заборгованість відповідача за позичкою Міжнародного банку реконструкції та розвитку, відповідно до наданого Договору про субкредитування №13010-05/102 від 20.11.2014.
Колегія суддів приймає вказані пояснення представника позивача та зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не встановив вказаних обставин та дійшов висновку про задоволення позову з урахуванням Договору про субкредитування №13010-05/101 від 20.11.2014, який був доданий до позову, тоді як фактично позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача прострочену заборгованість за позичкою Міжнародного банку реконструкції та розвитку в сумі 42144095,23 грн. в межах Договору про субкредитування №13010-05/102 від 20.11.2014, який у справі був відсутній та оцінка якому не надавалась судом першої інстанції.
Отже, рішення від 20.05.2020 прийняте судом першої інстанції з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Разом з тим, згідно матеріалів справи, 18 травня 2020 року до суду першої інстанції позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з відповідача прострочену заборгованість за позичкою Міжнародного банку реконструкції та розвитку у сумі 42144095,23 грн.
Підставою звернення до суду із вказаною заявою було те, що  на виконання до контролюючого органу надійшли подання Кам`янець-Подільського управління Державної казначейської служби України від 22.04.2020:
- № 93 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за кредитом МБРР) станом на 01 квітня 2020 року у сумі 11 027 854,37 грн. (392 988,77 USD);
- № 94 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за кредитом МБРР) станом на 01 квітня 2020 року у сумі 29 383 657,98 грн. (1 047 116,44 USD);
- № 95 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за кредитом МБРР) станом на 01 квітня 2020 року у сумі 20 229,54 грн. (720,90 USD);
- № 96 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за кредитом МБРР) станом на 01 квітня 2020 року у сумі 1 712 353,34 грн.
Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні визначено статтею 261 КАС України. Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження визначені статтями 262, 263 КАС України.
Частиною 2 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд наголошує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Тобто, позивач має право збільшити  розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви  не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.04.2020 відкрито провадження у справі №560/2102/20 та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.05.2020, тобто розгляд справи по суті розпочався 08 травня 2020. (а.с.35).
В подальшому, повісткою про виклик судове засідання призначено на 18.05.2020 о 11:30.
18 травня 2020 року до суду першої інстанції позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, тобто менше ніж за пять днів до судового засідання.
Отже, заяву про збільшення позовних вимог було подано до суду лише 18.05.2020, тобто з порушенням граничних строків, визначених статтями  47, 262 КАС України.
Частиною 1 ст. 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ч. 4 ст. 121 КАС України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Позивач в порушення ч. 4 ст. 121 КАС України одночасно із поданням заяви про збільшення позовних вимог заяви про поновлення процесуального строку не подав.
Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення визначені статтею 167 КАС України. Частиною 2 ст. 167 КАС України встановлено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Позивачем подано заяву із пропуском процесуального строку визначеного ст. 47 КАС України, із клопотанням про поновлення процесуального строку позивач не звертався.
Разом з тим, згідно ч.7 ст.47 КАС України, у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою та третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішення.
Як слідує із заяви про збільшення позовних вимог від 18.05.2020, позивачем не надано доказів направлення копії цієї заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.
Враховуючи вищевикладене, підстави для прийняття заяви про збільшення позовних вимог до розгляду відсутні, у зв`язку з чим суд першої інстанції повинен був повернути її заявнику без розгляду.
Крім того, слід зазначити, що підставою для збільшення позовних вимог стали подання Кам`янець-Подільського управління Державної казначейської служби України від 22.04.2020 №№93, 94, 95, 96, які надійшли до позивача після відкриття провадження у справі №560/2102/20 (16.04.2020) та які свідчать про наявність простроченої заборгованості за інший період, станом на 01.04.2020, що є новою позовною вимогою, оскільки не стосується предмету позову у даній справі, а саме стягнення простроченої заборгованості по договору та за поданнями Кам`янець-Подільського управління Державної казначейської служби України від 26.09.2019 №№185, 186 станом на 01.09.2019, що не було враховано судом першої інстанції.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги заяву позивача про збільшення позовних вимог та стягнув з відповідача прострочену заборгованість в сумі 42 144 095,23 грн., оскільки надходження до позивача подання Кам`янець-Подільського управління Державної казначейської служби України від 22.04.2020 №№93, 94, 95, 96 є підставою для звернення до суду з новим адміністративним позовом.
Таким чином, враховуючи, що станом на час звернення з відповідним позовом до суду за відповідачем залишається непогашеною заборгованість за договором субкредиту №13010-05/102 від 20.11.2014 перед державним бюджетом у сумі 17 303 919,80 грн. отже, зобов`язання є узгодженим та підлягає сплаті до бюджету.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з Комунального підприємства "Міськтепловодоенергія» простроченої заборгованості за договором субкредитування №13010-05/102-1 від 20.11.2014 в розмірі 17 303 919 грн. 80 коп. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема в частині дослідження Договору про субкредитування №13010-05/102 від 20.11.2014, який був відсутній у матеріалах справи, порушено норми процесуального права, зокрема щодо прийняття до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи в частині, тому колегія суддів вирішила апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Комунального підприємства "Міськтепловодоенергія» простроченої заборгованості за договором субкредитування №13010-05/102-1 від 20.11.2014 в розмірі 17 303 919 грн. 80 коп. В решті позову відмовити.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськтепловоденергія" задовольнити  частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов Головного управління ДПС у Хмельницькій області задовольнити частково.
Стягнути до Державного бюджету України з Комунального підприємства "Міськтепловоденергія" прострочену заборгованість за позичкою Міжнародного банку реконструкції та розвитку в сумі  17  303 919 грн. 80 коп. (сімнадцять мільйонів триста три тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять гривень вісімдесят копійок).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  16 вересня 2020 року.

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.