ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" липня 2020 р.         м.Львів          Справа №914/1636/19
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                   Бонк Т.Б.,
суддів:                                                                                 Матущак О.І.                                                                                                              Якімець Г.Г.
секретар судового засідання                    Борщ І.О.

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Рождественська Л.П. - адвокат     (ордер серія ЛВ №099134 від 20.07.2020);                                         
від відповідача:     Дубінін Р.В. - адвокат (ордер серія ЛВ №110108 від ь01.08.2019);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Синеон", с. Старий Яричів, б/н (вх. №01-05/752/20 від 24.02.20) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2020 (головуючий суддя Бортник О.Ю., м. Львів, повний текст складено - 03.02.2020)
у справі № 914/1636/19
за позовом: Державного підприємства "Ніжинське лісове господарство",                    м.Ніжин, Чернігівська область 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Синеон",                          с.Старий Яричів, Кам`янка-Бузький район, Львівська область 
про стягнення 218471,8 грн. 

Короткий зміст вимог позову і рішення суду першої інстанції: 
В серпні 2019 року ДП «Ніжинське лісове господарство» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синеон» 186     226,55 грн. заборгованості за договором, 32245,25 грн. пені та 3277,08 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат . 
Позовні вимоги мотивовано невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами у справі 22.01.2019 договору №20 в частині взятих на себе зобов`язань з своєчасної повної оплати поставленої йому лісопродукції та вартості витрат позивача на реквізит і послуги залізниці, а саме в загальному розмірі 186     226,55 грн. на яку згідно п.9.3. позивачем нараховано пеню в сумі 32     245,25 грн.  В обґрунтування даних вимог посилається на положення ст. ст. 509, 525, 526, 625  Цивільного кодексу України.
Відповідач в спростування позовних вимог у відзиві посилається на те, що позивач всупереч вимогам п.5.1. договору №20 від 22.01.2019 без повідомлення відповідача передав товар перевізнику ДП «Укрзалізниці» де він не був присутнім з незалежних від нього обставин. В подальшому під час розвантаження товару 06-07 лютого 2019 року відповідачем виявлено суттєву невідповідність товару за якістю, об`ємом, про що засобами телефонного зв`язку повідомлено позивача. При цьому, вказує, що за усною домовленістю позивач мав замінити відправлений товар на товар належної якості. Представник відповідача відвідав підприємство позивача 28.03.2019 однак продукції відповідної якості на складі позивача ним не було виявлено. Відповідно до цього, вважає, що виставлена заборгованість позивачем відповідачу на суму 186     226,55 грн. є необґрунтованою.   

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.01.2020 у справі №914/1636/19 позовні вимоги задоволено - частково. Стягнуто з ТОВ «Синеон» на користь ДП «Ніжинське лісове господарство» 186     226,55 грн. основного боргу, 25401,52 грн. пені, 3174,42 грн. судового збору та 9686,75 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Дане рішення мотивоване тим, що між сторонами виникли зобов`язання по договору №20 від 22.01.2019 , згідно якого позивачем поставлено товар, а відповідач мав оплатити такий згідно вимог п.7.1 даного договору. Однак, позивач не оплатив частково поставлений товар в дані строки відповідно до чого утворилась заборгованість в сумі 153     757,13 грн. та крім цього не сплачено 32469,42 грн. його витрат на реквізит та послуги залізниці , які згідно з п.4.3. договору зобов`язувався оплатити. Дану заборгованість відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а відтак місцевим господарським судом зроблено висновок про обґрунтованість вимог в частині стягнення 186 226,55 грн. 
В частині стягнення 25     401,542 грн. пені рішення місцевого господарського суду мотивоване положеннями п.9.3., п.7.1., п.7.2. договору №20 від 21.01.2019 та положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 546, 547, 549,611, 629 Цивільного кодексу України. В задоволенні 6     843,73 грн. пені відмовлено за необгрунтованстю. 

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи: 
Відповідач - ТОВ «Синеон» не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства та з неповним з`ясування матеріалів та обставин справи. 
Скаржник вказує, що судом вірно застосовано норми ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України оскільки між сторонами дійсно укладено договір №20 від 22.01.2019 однак не застосовано при цьому положень ст. ст. 205, 207, 639, 672 Цивільного кодексу України та п.13.4 договору, оскільки покупець (відповідач) не погоджував письмовою додатковою угоду поставку іншого товару ніж передбачено договором №20 від 22.01.2019, а отже вважає, що відсутніми є підстави в продавця стягувати грошові кошти за товар, поставка якого не обумовлена жодним договором між сторонами. 
Також, вказує на те, що судом невірно застосовано норми матеріального права зазначені в інструкціях П-6, П-7 (Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості та якості), оскільки вказані нормативні документи застосовуються у випадках коли прийом-передача товару не врегульована договором. В даних правовідносинах п. 5.1. договору регулює такі. 
Судом не витребувано оригіналів доказів згідно клопотання про витребування доказів, чим порушено норм процесуального права. 
Судом, на думку скаржника, невірно встановлено обставину отримання товару разом з товарно-супровідними документами, зазначаючи при цьому, що ним дійсно отримано товар, але при цьому,  оригіналів товарно-супровідних документів відповідач до цього часу не має.
Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити - повністю.
Позивач - ДП «Ніжинське лісове господарство» у відзиві від 14.04.2020 №17-01/158 заперечує доводи апеляційної скарги вказуючи на те, що судом зроблено обґрунтований висновок про те, що між сторонам у справі наявні договірні відносини, в рамках яких позивач поставив відповідачеві відібраний ним же товар, а у відповідача при цьому виникли зобов`язання з його оплати. Вважає вірним застосування місцевим господарським судом положень Інструкції П-6, П-7. При цьому, зазначає, що позивач в апеляційній скарзі підтверджує, що фактично на виконання умов договору №20 від 22.01.2019, а саме п.5.1. як зазвичай здійснив відбір/прийом продукції на складі продавця, як і вказує позивач у своїй позовній заяві. Позивач вказує на те, що ним у будь-який момент можуть бути надані для огляду оригінали доказів у справі а також вказує, що йому не зрозуміло, які саме докази, на думку відповідача викликають сумнів щодо їх дійсності. Також вважає вірним встановлення факту щодо надання згоди відповідачем на поставку продукції, оскільки саме ТОВ «Синеон» 25.01.2019 листом за №02-01/2019 клопотав до позивача про відправку відібраної лісопродукції. Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.  
16.04.2020 на електронну пошту суду від позивача поступило клопотання від 15.04.2020 №17-01/163  про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу понесених позивачем. При цьому, в обґрунтування даного клопотання долучено: копію договору про надання правової допомоги, докази сплати позивачем суми коштів в розмірі 5000,00 грн. правової допомоги - платіжне доручення №429 від 15.04.20220 та попередній розрахунок суми судових витрат. 21.04.2020 в канцелярію суду поступив оригінал вищевказаного клопотання з додатками.  
21.07.2020 в канцелярію суду від скаржника поступила заява про зупинення провадження в господарській справі №914/1636/19 до вирішення пов`язаної з нею справи №914/371/20 Господарським судом Чернігівської області. В обґрунтування даної обставини посилається на те, що в справі №927/371/20, яка перебуває на розгляді у Господарському суді Чернігівської області учасниками визнано обставину, про те, що грошові кошти, а саме 140000 грн. 00 коп. перераховано саме у якості передплати за замовлену продукцію, а не щось інше. Враховуючи, що таку обставину фактично встановлено (визнано учасниками) в справі №927/371/20 (перебуває, ще на розгляді) яка буде відображена в рішенні Господарського суду Чернігівської області, відтак вважає, що розгляд господарської справи №914/1636/19 є об`єктивно неможливим до вирішення Господарським судом Чернігівської області господарської справи №927/371/20 про стягнення 140     000, 00 грн. заборгованості. 

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2020 склад колегії по розгляду справи №914/1636/19 визначено: головуючий суддя - Бонк Т.Б., судді - Матущак О.І., Якімець Г.Г. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 (суддя - доповідач Бонк Т.Б.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Синеон", с. Старий Яричів, б/н (вх. №01-05/752/20 від 24.02.20) - залишено без руху. Зобов`язано подати докази сплати судового збору (в оригіналі) за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку та розмірі; докази на підтвердження зарахування судового збору до Державного бюджету України, а також докази на підтвердження повноважень особи, яка підписала апеляційну скаргу. 
10.03.2020 в канцелярію суду від скаржника поступила заява про усунення недоліків , а саме долучено до матеріалів справи оригінал платіжного доручення №323 від 05.03.2020 про сплату судового збору в розмірі 4761,64 грн. ; копія ордеру ЛВ №110108 від 01.08.2019.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Синеон", с. Старий Яричів, б/н (вх. №01-05/752/20 від 24.02.20). Витребувано в Господарського суду Львівської області матеріали справи №914/1636/19. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 призначено справу №914/1636/19 до розгляду у судове засідання на 16.06.2020. 
Ухвалою від 03.06.2020 виправлено описку допущену в ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 у даній справі, шляхом внесення відповідних змін в частині дати та часу судового засідання, а саме, замість: « 16 червня 2020 на 10 год. 30 хв.» слід читати - « 21 липня 2020 на 10 год. 50 хв.». 
В судове засідання 21.07.2020 з`явились представники сторін. 
Представник скаржника підтримав клопотання про зупинення провадження в господарській справі №914/1636/19 до вирішення пов`язаної з нею справи №914/371/20 Господарським судом Чернігівської області. Представник позивача - заперечив. 
Судова колегія апеляційного суду вивчивши вищенаведене клопотання в сукупності з матеріалами та обставинами справи ухвалила відмовити в задоволенні такого з наступних підстав:
У відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, -  до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
Згідно ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Як вбачається з обставин справи рішення у справі №914/1636/19 прийнято 22.01.2020 а провадження у справі №927/371/20 Господарським судом Чернігівської області порушено 15.05.2020. Відтак, враховуючи наведене, обставини які будуть встановлені  у справі №927/371/20 Господарським судом Чернігівської області будуть встановлені у майбутньому, а відтак такі не могли вплинути на результат розгляду справи №914/1636/19 на час винесення рішення 22.01.2020. Апеляційний суд переглядає рішення на час його винесення. Відповідно до цього, дане рішення у справі №914/1636/19 може бути в майбутньому переглянуто за нововиявленими обставинами. 
В судовому засіданні 21.07.2020 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник позивача заперечив з мотивів, наведених в апеляційній скарзі та відзиві на неї.  

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на таке.  

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:
22.01.2019 ДП «Ніжинське лісове господарство» та ТОВ «Синеон» укладено договір №20 (Т-1, а.с.10-11), згідно п.1.1. якого продавець передає у власність круглі лісоматеріали породи дуб (QRO), на умовах франко-нижній (проміжний) склад продавця, надалі товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. 
Згідно п.3.1. договору ціна на товар встановлена в гривнях за 1 куб. м. на умовах франко-нижній (проміжний) склад продавця та вказана у специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору (додаток №1). Загальна сума договору становить 515     410, грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 20 % - 85     901,67 грн. 
При цьому, п.4.3. договору встановлено, що покупець оплачує вартість витрат на реквізит (вагонні стійки, дошки для оббивки вагону, цвяхи, дріт і таке інше) та послуги залізниці (провізна плата, подача та уборка н/вагона і таке інше) по окремо виставлених рахунках з ПДВ.  
Відтак, з обставин справи вбачається, що листом за вих. №02-01/2019 від 25. 01.2019 (Т-1, а.с.102) підтверджується наявність прохання відповідача до позивача про відвантаження у січні 2019 року вагону з лісовим круглим (дуб) діам. 20-60 см., довжина 2-3 м., з зазначенням станції призначення Львівської залізниці: Сапіжанка, код станції 370909, код вантажоотримувача: 4793.
Отже, з огляду на наведене сторонами передбачено можливість поставки товару як безпосередньо на складі позивача, так і іншим способом  - залізничним транспортом. 
Згідно п.5.3. договору датою передачі товару продавця та прийому його покупцем, тобто датою поставки вважається дата товарно-транспортної накладної. 
З обставин справи вбачається, що позивач на прохання відповідача поставити йому ліс круглий, виставив за допомогою електронної пошти рахунок №34 від 25.01.2019 на оплату 350000 грн. попередньої оплати за лісоматеріали круглі дубові згідно договору №20 від 22.01.2019 (Т-1, а.с.103-104). 
Факт навантаження у станції відправлення позивачем у вагон №65241382 УЗ чотирьох штабелів по 3 м. круглих лісоматеріалів (дуб), в кількості 53,6618 м. куб., для відправки цих матеріалів відповідачу на станцію Сапіжанка, код станції 370909, код отримувача: 4793та відповідно поставка цієї продукції підтверджується специфікацією-накладною №4 на відправлення деревини залізницею від 26.01.2019, товарно-транспортною (залізничною) накладною №32022675 (Т-1, а.с.16, 17), податковою накладною, оформленою позивачем 26.01.2019 за №79/ та квитанцією №1 про її отримання Державною податковою службою України (Т-1, а.с.125-126). 
Крім цього, з тексту листа відповідача від 21.10.2019 підтверджується факт отримання відповідачем вказаної вище продукції разом з її товаросупровідними документами (видаткова накладна №ЧН-185009-01560, специфікація-накладна №ЧНБ061803 від 27.01.2019, залізнична накладна №32022675). 
З наявного в матеріалах справи відзиву на позов, вбачається що відповідачем визнається отримання продукції від позивача, проте зазначається, що вона не відповідала товаросупровіцдним документам по кількості та якості (Т-1, а.с.66). 
У листі від 23.08.2019 вих. №12-08/2019 відповідача йдеться лише про поставку товару неналежної якості, при цьому зауважень щодо кількості отриманої продукції від позивача не висловлює (а.с.41).
Сторонами у справі у розділі 3 договору та додатку №1 до договору №20 (Т-1, а.с.12) погоджено ціну товару. Вартість відправленої позивачем відповідачу продукції відповідно до специфікації №2 від 26.01.2019 відповідає її вартості, зазначеній у додатку №1 до договору. 
Залізничною накладною №32022675 та специфікацією-накладною №4 підтверджується сплата позивачем 20845,9 грн. залізничного тарифу та понесення позивачем витрат на послуги залізної дороги (подача та уборка вагона і таке інше) та послуги по пакуванню вантажу (дошки для оббивки, пиловик, цвяхи, дріт і таке інше) (Т-1, а.с.16, 17).
Згідно платіжних доручень №24 та №26 від 04.02.2019 (Т-1,а.с.53-54) підтверджується часткова оплата відповідачем отриманого від позивача товару в сумі 140 000 грн.  
18.03.2019 ДП «Ніжинське лісове господарство» виставило ТОВ «Синеон» претензію №17-01/110 в якій зазначає, що 27.01.2019 відповідно до договірних зобов`язань за договором від 22.01.2019 ним здійснено відвантаження лісопродукції (залізничним транспортом) в кількості 53,6618 м. куб. на суму 293757,13 грн. та надано супутні послуги з пакування деревини, карантинного і радіологічного дослідження та послуги залізничних перевезень на суму 32469,42 грн., разом на загальну суму 326     226,55 грн. Покупцем (відповідачем) здійснено частково її оплату на суму 140000 грн., а відтак дебіторська заборгованість становить - 186226,55 грн., яку просив сплатити добровільно (Т-1,а.с.19).  Однак, дана вимога залишена без належного реагування. 
Відтак, з врахуванням наведеного, позивач,  просить стягнути в примусовому порядку з відповідача 186 226,55 грн. заборгованості за договором та 32  245,25грн. пені нарахованої на підставі п.9.3 договору №20 від 22.01.2019. Позовні вимоги мотивує положеннями ст. ст.  525, 526, 625 Цивільного кодексу України. 

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:
Згідно вимог ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України). 
Частинами 1-2 ст.712 Цивільного кодексу України, що кореспондується положенням ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити  за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. 
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Як зазначалось вище, сторонами у справі 22.01.2019 укладено договір №20, згідно п.1.1. якого продавець (позивач) передає у власність круглі лісоматеріали породи дуб, (QRO), на умовах франко-нижній (проміжний) склад продавця, надалі товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.
Пунктом 7.1. договору встановлено, що відповідач зобов`язаний оплачувати 100% вартості підготовленої для відправки партії лісо продукції. Згідно п.7.2. договору оплата за лісопродукцію може здійснюватися не пізніше 14-денного терміну з моменту її відвантаження. 
За умовами п.4.1. договору відпуск продукції здійснюється зі складу продавця. Пункт 4.2. договору передбачає можливість відвантаження товару залізничним транспортом. 
Відтак, обставинами справи встановлено, 26.01.2019 на виконання п.1.1. договору ДП «Ніжинський лісгосп» за видатковою накладною №ЧН-185009 передав для відправки «Укрзалізницею» круглі лісоматеріали породи дуб в обсязі 53,6618 куб. м. на загальну суму 293757,13 грн. Відвантаження відбулося зі станції Бобровиця (з Бобровицького нижнього складу - структурного підрозділу підприємства), отримання - станція Сапежанка (вагон №65241382).
Факт отримання відповідачем вказаної продукції разом з її товаросупровідними документами (видаткова накладна №ЧП-185009-01560, специфікація-накладна №ЧНБ061803 від 27.01.2019, залізнична накладна підтверджується листом відповідача від 21.10.2019. При цьому в апеляційній скарзі відповідач також вказує те, що ним дійсно отримано товар проте відсутніми є оригінали товарно-супровідних документів відповідача на товар. 
Однак, вже в подальшому, в листі відповідача від 23.09.2019 вих. №12-08/2019 йдеться лише про поставку товару неналежної якості і при цьому зауважень щодо кількості отриманої від позивача продукції не висловлюється  (Т-1, а.с.71). 
Окрім товару продавцем були надані супутні послуги з пакування продукції та  доставки її покупцю на суму 32469,42 грн. Відповідно до п.4.3. договору покупець (відповідач) оплачує вартість витрати на реквізити (пакування) та послуги «залізниці».
Відтак, з обставин справи вбачається, що загальна сума до сплати на день відвантаження продукції склала 326 226,55 грн.  
04.02.2019 відповідач здійснив лише часткову оплату в розмірі 140  000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №24 та №26 від 04.02.2019 (Т-1, а.с.53-54)
Отже, сума заборгованості по договору №20 від 22.01.2019 становить 186226,55 грн. з яких: 153 757,13 грн. заборгованість за поставлену продукцію та 32 469,42 грн. витрат на супутні послуги з пакування продукції та доставки її позивачу (326 226,55 - 140000=186226,55 грн.). Належних та допустимих доказів сплати даної суми заборгованості  відповідачем ні суду першої ні апеляційної інстанцій не подано. 
Відповідач заперечуючи позовні вимоги посилається зокрема на ту обставину, що ним 23.08.2019 запрошено представника позивача оглянути поставлену лісопродукцію та скласти акт невідповідності продукції якісним та кількісним показникам, заявленим у товаро-супровідних документах на продукцію, від чого позивач, як вказує відповідач ухилився. В обґрунтування на те, що поставлена продукція позивачем не відповідає документам як за об`ємом так і за якістю лісоматеріалів - посилається на експертний висновок Національного лісотехнічного університету України від 25.10.2019 та акти №45 та №02011.
У відповідності до п.5.4. договору №20 від 22.01.2019 приймання товару по кількості і якості здійснюється у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання лісопродукції по кількості і якості - П-6 та П-7. 
Згідно п.5 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості №П-6 - допустимим доказом невідповідності ваги вантажу по кількості тій, що вказана у транспортних документах, є складений органом транспорту комерційний акт. Складення комерційного акту вантажоодержувач зобов`язаний вимагати від органу транспорту. Крім цього, як вірно вказує місцевий господарський суд у акті №02011 та наряді №177, які подані відповідачем на обґрунтування своїх заперечень щодо невідповідності вантажу по кількості, йдеться про 60 тон вантажу, що відповідає п.24 залізничної накладної. Комерційний акт у матеріалах справи відсутній та не поданий такий суду апеляційної інстанції. 
Щодо якості товару то подані відповідачем докази не є належними та допустимими доказами свідчення даного факту, а саме: експертний висновок від 25.10.2019 (Т-1, а.с.74-76)   засвідчує обставини, які мали місце 25.10.2019 і жодним чином не доводить невідповідність отриманої відповідачем продукції товаросупровідним документам по кількості та якості станом на січень 2019 року. Акти №01-2019 та №02-2019 складено директором та бухгалтером - економістом відповідача, що є порушенням п.5.5. договору та п.п. 16-18 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості №П-7.  
Також слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача засобами телефонного зв`язку про поставку продукції неналежної якості та меншої кількості, ніж це вказано у залізничній накладній. 
При цьому, слід зазначити, що відповідач, як вбачається з обставин справи, не відмовився від прийняття товару, не повернув товару позивачу та продовжує його утримувати. 
Відтак, враховуючи наведене, місцевим господарським судом обґрунтовано встановлено та захищено право позивача на отримання своєчасної оплати поставленого ним відповідачу товару у повному обсязі та у встановлені договором №20 від 22.01.2019 строки, а відтак правомірно стягнуто 186  226,55 грн. основного боргу з якого: 153757,13 грн. заборгованість за поставлену продукцію та 32469,42 грн. витрат на супутні послуги з пакування продукції та доставки її позивачу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно вимог ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України). 
Пунктом 9.3. договору визначено, що за несвоєчасну оплату підготовленого товару, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент оплати пені, від вартості неоплаченої в строк продукції, за кожний день прострочення. 
Позивач, згідно розрахунку ціни заборгованості та пені за прострочення платежу просить стягнути з відповідача 32  245,25 грн. (Т-1, а.с.55) при цьому встановлено, що до розрахунку даної суми включено 32  469,42 грн. витрат на супутні послуги з пакування продукції та доставки її позивачу. 
З аналізу п.9.3. договору №20 від 22.01.2019 слідує, що сторони передбачили можливість сплати відповідачем пені лише за несвоєчасну оплату товару в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від вартості неоплаченої в строк продукції. Поняття товару за договором №20 від 22.01.2019 визначено п.1.1. та 2.3. такого і при цьому витрати вказані у п.4.3. договору до цього товару не належать. 
Пунктом 7.1. договору сторони погодили, що розрахунки здійснюються шляхом передоплати 100% вартості банківським переказом коштів на розрахунковий рахунок позивача за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати пред`явлення рахунку до сплати або за окремою домовленістю сторін у термін не більше 15-ти календарних днів після відвантаження лісо продукції. За домовленістю обох сторін оплата може здійснюватися за фактом відвантаження, але не пізніше 14 календарних днів (п.7.2. договору). 
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується судом апеляційної інстанції позивач поставив відповідачу товар без передбаченої договором передоплати. 
Відтак, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з врахуванням відсутності доказів досягнення сторонами письмової домовленості щодо 14 чи 15 календарних днів строку оплати продукції за фактом відвантаження беручи до уваги положення ч.1 ст. 2 ГПК України, справедливим в даному випадку буде застосування строку оплати у розмірі не більше 15-ти календарних днів  після відвантаження продукції. 
Обставинами справи встановлено, що позивачем при направленні товару відповідачу оформлено товаросупровідні документи на вантаж: видаткова накладна №ЧН-185009-01560 (Т-1, а.с.14), специфікація-накладна №ЧНБ061803 від 27.01.2019 (Т-1, а.с.15), залізничну накладну №32022675 (Т-1, а.с.16). Як зазначалось вище про отримання даних документів відповідачем йдеться зокрема в листв від 21.10.2019 (Т-1, а.с.73). 
З наявної в матеріалах справи залізничної накладної №32022675 вбачається наявність календарного штемпеля станції відправлення: а саме 26.01.2019 14:10, і при цьому докази того, що даний вантаж у той же дань був готовий для видачі вантажоодержувачу на станції призначення є відсутніми. 
Однак, як встановлено обставинами справи позивач оформляючи 27.01.2019 специфікацію - накладну №ЧНБ061803 (Т-1, а.с.15) датував цю залізничну накладну 27.01.2019. З врахуванням наведеного, місцевим господарським судом обґрунтовано зроблено висновок про те, що відповідач мав усі можливості отримати вантаж, який відправлено позивачем на його адресу 27.01.2019. При цьому, відповідачем суду не надані докази того, що вантаж на станцію призначення 27.01.2019 не надійшов або ж з незалежних від відповідача причин цей вантаж не міг бути отриманий ним 27.01.2019 на станції призначення. 
Наявні в матеріалах справи акти №45 та №02011 не містять відомостей, що вони стосуються розвантаження вагону №65241382. При цьому наряд № 177 складено відповідачем односторонньому порядку та такий стосується розвантаження підприємством МЧ Львів вагону №41382, тоді як вагон №65241382 прибув на станцію Сапіжанка Кам`янка-Бузького району. 
З врахуванням наведеного, місцевим господарським судом обґрунтовано стягнено з відповідача 25401,52 грн. пені, а в задоволенні решти правомірно відмовлено за безпідставністю. 
Як вбачається з обставин справи позивачем в суді першої інстанції заявлено клопотання від 03.09.2019 №17-01/482 про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10  000, 00 грн. В обґрунтування даного долучено до матеріалів справи:  договір про надання правової допомоги від 26.11.2019, докази сплати позивачем суми 10     000 грн. на правову допомогу  - платіжне доручення №160543 від 03.12.2019 та попередній розрахунок суми судових витрат (Т-1, а.с.127-130).  
Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема,  витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, 2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України  для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4  ст.126 ГПК України  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:                                                        
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч.3 ст.30 Закону №5076-VI при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Судова колегія апеляційного суду зазначає, що невід`ємною складовою процесу вирішення питання про відшкодування інших судових витрат є наявність доказів на підтвердження обсягу, вартості відповідних послуг та здійснення судом оцінки поданих доказів, зокрема на предмет їх дійсності. 
З поданих позивачем доказів на обґрунтування понесених витрат на правову допомогу, а саме: договору про надання правової допомоги від 26.11.2019, доказів сплати позивачем суми 10000 грн. на правову допомогу - платіжного доручення №160543 від 03.12.2019 та попереднього розрахунку суми судових витрат  на професійну правничу допомогу №17-01/491 від 12.12.2019 який за своїм змістом є детальним розрахунком понесених позивачем витрат на правову допомогу - місцевим господарським судом обґрунтовано із застосування п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України стягнено 9686,75 грн. витрат на професійну правничу допомогу.  
Крім цього, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛвід 18.07.2006).  Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення   господарського суду  Львівської області від 22.01.2020 у справі №914/1636/19 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, та були спростовані судами в ході розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В :
1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синеон» , с. Стрий Яричів, б/н (вх. №01-05/752/20 від 24.02.2020) - залишити без задоволення. 
2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2020 у справі №914/1636/19  - залишити без змін. 
3.          Судовий збір за подання апеляційної скарги - покласти на скаржника. 
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.    

Головуючий (суддя-доповідач):                                                    Т.Б. Бонк

    Судді                                                                                              О.І. Матущак
                                                                                                                                      
                                                                                                                 Г.Г. Якімець
Повний текст постанови складено - 27.07.2020.