РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2020 року м. Рівне

Справа № 569/15517/19
Провадження № 22-ц/4815/875/20
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

учасники справи:
позивач – ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув у письмовому провадженні без виклику учасників справи апеляційну скаргу Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2020 року в складі судді Панас С.В., проголошене в м.Рівне, дата складання його повного тексту -20.05.20р., 
в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 перебував на службі в Збройних Силах з 14 липня 2003 року, на посаді військового комісара Корецького РВК Рівненської області з 6 червня 2016 року. При проходженні відповідачем служби на вищевказаній посаді ним було допущено ряд порушень норм чинного законодавства, що призвело до нанесення збитків державі в особі Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
З 26.03.2018 року по 05.04.2018 року в ІНФОРМАЦІЯ_2 (на даний час Рівненський  обласний  територіальний  центр комплектування та соціальної підтримки)  проводився позаплановий аудит відповідності окремих питань фінансово - господарської діяльності за період з 1.01.2017 по 31.12.2017 і як наслідок було складено звіт (за результатами проведення) від 05.04.2018 року № 234/5/12. Аудит проводився на підставі розпорядження директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 19.03.2018 року № 234/1109, доручення Державного секретаря Міністерства оборони України від 14.03.2018 року № 4303/з до звернення Військового прокурора Рівненського гарнізону Західного регіону України від 07.03.2018 № 1031вих-18.
За період, який підлягав дослідженню, встановлено фінансові порушення, що призвело до втрат на суму 9000 грн., безпідставно списано бензин А-92 евро в кількості 400 л на автомобіль УАЗ-З1512 військовий номер НОМЕР_1 , який не експлуатувався. Відповідно аудитом було встановлено безпідставне списання матеріально - відповідальною особою військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_1 бензин А-92 евро в кількості 400 л та рекомендовано прийняти рішення щодо відшкодування нанесених збитків.
Наказом військового комісара Рівненського ОВК від 09 березня 2018 року №54-АГД "Про призначення службового розслідування", було призначене службове розслідування, останнім встановлено факти зловживань службовою особою колишнім майором ОСОБА_1 щодо підроблення документів, списання паливо - мастильних матеріалів та закупівлю засобів відеонагляду для ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим відповідно нанесено шкоду.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10 квітня 2018 року №42 "Про результати службового розслідування" встановлено, що основним безпосереднім об`єктом виявленого порушення є встановлений порядок здійснення права власності щодо військового майна, а саме щодо майна паливо мастильних матеріалів та засобів відеонагляду. Виявлені порушення містять ознаки злочину, передбаченого частиною 2 статті 410 (викрадення, привласнення, вимагання військовослужбовцем зброї, бойових припасів, вибухових або інших бойових речовин, засобів пересування, військової та спеціальної техніки чи іншого військового майна, а також заволодіння ними шляхом шахрайства або зловживання службовим становищем) та частини 1 статті 365 (Перевищення влади або службових повноважень) Кримінального Кодексу України відносно умисних дій колишнього майора ОСОБА_1 .
Про проведення даного розслідування також повідомлено позивача та військову прокуратуру Рівненського гарнізону, а в самих матеріалах розслідування наявні пояснення особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 , якими доводиться вина позивача.
Пояснення від матеріально-відповідальної особи військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 колишнього майора ОСОБА_1 за бензин А-92 евро в кількості 400 л не отримано у зв`язку із звільненням з військової служби та виключено зі списків особового складу ЗСУ з 10 січня 2018 року. Також при отриманні витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 про звільнення даного офіцера вказано про факт службового розслідування щодо нанесення матеріальних збитків та доведено письмово і запропоновано надати пояснення з даного приводу, пояснення колишній майор ОСОБА_2 надавати відмовився.
Натомість проведеним службовим розслідуванням чітко доведено його вину, жодних доводів чи пояснень під час проведення службового розслідування та комплексної перевірки позивач надавати не бажав, з матеріалами службових розслідувань та вказаними в позові наказами ознайомлюватися відмовлявся.
Військовий комісар РОТЦКСП, є військовослужбовцем ЗС України, несе повну відповідальність за діяльність підпорядкованих районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, за стан і ефективне використання закріпленого за нею державного майна, за витрачання грошових коштів, а також за вжиття вичерпних заходів з метою погашення дебіторської заборгованості перед РОТЦКСП.
Дії відповідача виражались у недбалому ставленні до виконання своїх службових обов`язків передбачених ст.ст. 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 8, 15 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225 та спричинили загалом прямої дійсної шкоди ІНФОРМАЦІЯ_5 на загальну суму 27000 грн., а з урахуванням кратності відповідно до вимог Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивоване недоведеністю вимог про завдання ОСОБА_1 шкоди під час перебування на посаді військового комісара.
У поданій апеляційній скарзі позивач вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норма матеріального та процесуального права.
Вказує, що в ході проведення позапланового аудиту у ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено безпідставне списання 400 л бензину на суму 9 тис.грн. на автомобіль, який не експлуатувався. Службовим розслідуванням встановлено факт зловживань службовою особою, колишнім майором ОСОБА_1 щодо підроблення документів, списання паливно-мастильних матеріалів та закупівлю засобів відео нагляду для Корецького РВК, чим нанесено шкоду. В порядку ст.1166 ЦК України, ст.ст.11,16,58,59,127,128 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.ст.1,4,7 ЗУ «Про правовий режим майна у збройних силах України», пп.13-15 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України ,пп.31,32 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах пряма дійсна шкода із застосування кратності підлягає відшкодуванню винною особою, якою є відповідач.
Просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 27 000грн. шкоди заподіяною державі втратою військового майна та понесені витрати по сплаті судового збору.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
При визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Суд першої інстанції встановив, що згідно розпорядження директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 19.03.2018 року № 234/1109, доручення Державного секретаря Міністерства оборони України від 14.03.2018 року № 4303/з до звернення Військового прокурора Рівненського гарнізону Західного регіону України від 07.03.2018 № 1031 вих-18, у період часу з 26.03.2018 року по 05.04.2018 року в ІНФОРМАЦІЯ_2 (на даний час Рівненський  обласний  територіальний  центр комплектування та соціальної підтримки)  проводився позаплановий аудит відповідності окремих питань фінансово - господарської діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.
За його результатами складено звіт від 05.04.2018 року № 234/5/12, відповідно до висновків якого за період, який підлягав дослідженню, встановлено фінансові порушення, що призвели до втрат на суму 9000 гривень безпідставно списано Бензин А-92 евро в кількості 400 л на автомобіль УАЗ-З1512 військовий номер НОМЕР_1 в Корецькому РВК. 
Наказом військового комісара Рівненського ОВК від 09 березня 2018 року №54-АГД було призначене службове розслідування.
Із акту від 07.04.2018 про проведення службового розслідування вбачається, що комісія встановила безпідставне списання бензину А-92 евро в кількості 400 л у сумі 9000 грн. Встановлені факти зловживань службовою особою колишнім майором ОСОБА_1 щодо підроблення документів, списання паливно- мастильних матеріалів. 
Тобто у даній справі позов пред`явлено обласним територіальним центром до фізичної особи – військовослужбовця, колишнього військового комісара Корецького РВК Рівненської області про відшкодування майнової шкоди, завданої ним під час проходження ним військової служби у сумі 9000,00 грн., а з урахуванням кратності - 27000грн.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Наведені норми права прямо передбачають, що військова служба є публічною службою.
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди /збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України.
Тому цей спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18), від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц (провадження № 14-481цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) та від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18 (провадження № 11-574апп19), від 15.04.2020 у справах №695/1446/17 та №750/12198/18), від 23.04.2020 у справі №11953/17.
Зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц (провадження № 14-481цс18) зроблено висновок, що «у справі, що розглядається, позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи - військовослужбовця про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби. Спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби. З огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зроблено висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 і підстав для відступу від вказаної правової позиції не вбачається».
Отже, у справі, що переглядається, спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, є публічно-правовими, тому спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Відповідно до частин першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, із роз`ясненням позивачу, на виконання вимог ч.1 ст.256, ч.4 ст.377 ЦПК України, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та права протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.         
Керуючись ч.1 ст.255, ст.ст. 256, 367, 377 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2020 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди закрити.
Роз`яснити позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та, що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови, він може звернутися до Рівненського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 4 серпня 2020 року.
Судді:                                                                Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.