ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/8348/17                                                                                    Суддя першої інстанції: Шрамко Ю.Т.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 вересня 2020 року                                                                                       м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Костюк Л.О. та Чаку Є.В.,
          за участю секретаря                     - Король Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2020 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, заступника Міністра юстиції з питань державної реєстрації Мороза Павла Олександровича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у справі № 826/8348/17 було визнано протиправними дії Міністерства юстиції України щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 13 лютого 2017 року в частині надання неповної відповіді за результатами її розгляду та зобов`язано Міністерство юстиції України надати повну відповідь за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 13 лютого 2017 року.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року було зобов`язано Міністерство юстиції України подати до канцелярії суду звіт про виконання рішення від 31 липня 2018 року в адміністративній справі №826/8348/17.
Міністерство юстиції України подало до суду звіт про виконання рішення суду від 31 липня 2018 року, за наслідками розгляду якого було встановлено, що судове рішення залишається не виконаним. У зв`язку з цим ухвалою суду від  21 лютого 2020 року було повторно зобов`язано Міністерство юстиції України подати до канцелярії суду звіт про виконання рішення суду від 31 липня 2018 року протягом одного місяця з дати отримання копії ухвали, а також попереджено про те, що, в разі неподання звіту, суддя своєю ухвалою може накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до ч. 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Листом від 07 квітня 2020 року № 16342/3808-22-20/19.1.1 Міністерство юстиції України направило до Окружного адміністративного суду міста Києва звіт про виконання судового рішення. 
У свою чергу ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень - Міністра юстиції України ОСОБА_2 за повторне невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2020 року було вирішено:
- накласти на Міністра юстиції України ОСОБА_2 штраф за невиконання рішення суду у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 84080 грн 00 коп.;
- половину штрафу у розмірі 42040 грн 00 коп. стягнути на користь ОСОБА_1 , іншу половину у розмірі 42040 грн 00 коп. - на користь Державного бюджету України;
- встановити Міністерству юстиції України новий строк для подання до канцелярії суду звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у адміністративній справі № 826/8348/17 протягом одного місяця з дати отримання копії цієї ухвали;
- попередити Міністра юстиції України ОСОБА_2 про те, що за правилами ч. 1 ст. 382 КАС України з наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції;
- попередити Міністерство юстиції України про те, що відповідно до ч. 7 ст. 382 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.
Не погоджуючись із ухвалою суду від 19 червня 2020 року, Міністерство юстиції України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою визнати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у адміністративній справі № 826/8348/17 виконаним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що рішення суду від 31 липня 2018 року було виконане у повному обсязі, що підтверджується поданим до суду звітом та постановою про закінчення виконавчого провадження від 03 березня 2020 року. Також Міністерство юстиції України вважає необґрунтованим накладення штрафу у максимальному розмірі, визначеному ч. 2 ст. 382 КАС України. Додатково скаржник звертав увагу на те, що питання про встановлення судового контролю могло бути вирішене судом виключно під час ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження була оскаржена в судовому порядку. Також ОСОБА_1 просив врахувати, що судове рішення майже два роки залишається невиконаним.
Під час судового засідання представники Міністерства юстиції України підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити з підстав, викладених у ній. 
Позивач в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні. 
Інший відповідач - заступник Міністра юстиції з питань державної реєстрації Мороз П.О. був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечив та про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника зазначеного відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників Міністерства юстиції України, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2020 року - змінити в частині визнання розміру штрафу, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Приймаючи рішення про встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на керівника Міністерства юстиції України, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у справі № 826/8348/17 не виконане. 
Колегія суддів в цілому погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Разом з тим колегія суддів вважає необґрунтованою ухвалу суду від 19 червня 2020 року в частині визнання розміру штрафу, що підлягає накладенню на керівника Міністра юстиції України. 
У відповідності до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Положеннями ч. 2 ст. 14 КАС України також передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року Міністерство юстиції України було зобов`язано надати повну відповідь за результатами розгляду скарги позивача від 13 лютого 2017 року. Зазначене рішення обґрунтоване тим, що відповідна скарга була розглянута з порушенням вимог закону, оскільки в листі від 13 березня 2017 року № 8824/С-4784/18 відсутня відповідь на порушенні в ній питання, а саме - не зазначено про причини порушення законодавства стосовно строків розгляду скарги ОСОБА_1 від 30 грудня 2016 року або про відсутність факту порушення таких строків. 
В ухвалі від 19 червня 2020 року суд першої інстанції зазначив, що фактичне виконання в повному обсязі судового рішення можливе виключно у випадку надання Міністерством юстиції України повної відповіді за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 13 лютого 2017 року. Така відповідь має містити в собі інформацію про причини порушення законодавства стосовно строків розгляду скарги ОСОБА_1  від 30 грудня 2016 року або про відсутність факту порушення строків. 
Разом зі звітом про виконання судового рішення Міністерство юстиції України надало до суду першої інстанції копію листа від 09 жовтня 2019 року № 8424/19-2-2/46-19, адресованого ОСОБА_1 та підготовленого на виконання рішення суду від 31 липня 2018 року. 
Дослідивши зазначений письмовий доказ, колегія суддів встановила, що відповідь на питання про причини порушення законодавства стосовно строків розгляду скарги ОСОБА_1 від 30 грудня 2016 року надана не була. Твердження про те, що строки розгляду вказаної скарги були дотримані, у листі від 09 жовтня 2019 року № 8424/19-2-2/46-19 також відсутні. 
Зазначений лист містить інформацію про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 30 грудня 2016 року, а також обґрунтування причин, з яких у задоволенні вказаної скарги було відмовлено.  
Крім того у листі від 09 жовтня 2019 року № 8424/19-2-2/46-19 зазначено: «…. 21 лютого 2017 року до Міністерства юстиції України надходила Ваша скарга від 13 лютого 2017 року, зареєстрована у Міністерстві юстиції України за № С-4784 на дії посадових осіб Міністерства юстиції України. Звертаємо увагу, що у Вашій скарзі від 13 лютого 2017 року Вами було порушено питання, зокрема, щодо інформування Вас про результати розгляду Вашої скарги від 30 грудня 2016 року, відповідь на яке було надано листом
Міністерства юстиції України від 13 березня 2017 року № С-357/19К».
Між тим у скарзі від 13 лютого 2017 року позивач просив повідомити не лише результати розгляду скарги від 30 грудня 2016 року, а й причини порушення законодавства України стосовно строків розгляду його заяви. Зазначена обставина підтверджується копією скарги від 13 лютого 2017 року та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року. 
Дослідивши копію листа від 13 березня 2017 року № С-357/19К, посилання на який міститься у листі від 09 жовтня 2019 року № 8424/19-2-2/46-19, колегія суддів встановила, що у ньому також не зазначені ні причини порушення строку розгляду скарги від 30 грудня 2016 року, ні доводи про те, що скаргу розглянуто в установлений законом строк. 
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Міністерство юстиції України не виконало рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у справі № 826/8348/17. 
В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України посилається на те, що зазначене судове рішення було виконане у повному обсязі, а виконавче провадження щодо його виконання закінчене постановою державного виконавця від 03 березня 2020 року, яка ОСОБА_1 не оскаржена.
Колегія суддів вважає зазначені доводи скаржника необґрунтованими, адже висновки державного виконавця, викладені у постанові про закінчення виконавчого провадження, не є обов`язковими для суду. Суд перевіряє фактичне виконання судового рішення шляхом розгляду звіту, що був поданий Міністерством юстиції України, а також шляхом дослідження інших письмових доказів, які приєднані до матеріалів справи.
Апеляційна скарга відповідача не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо надання ОСОБА_1 неповної відповіді на його скаргу від 13 лютого 2017 року та, відповідно, щодо невиконання рішення суду від 31 липня 2018 року. 
Крім того, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року у справі № 640/6063/20, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року, було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та визнано протиправною і скасовано постанову від 03 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження. 
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 18 серпня 2020 року було відновлено виконавче провадження № 59955598 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у адміністративній справі № 826/8348/17.
Колегія суддів враховує, що набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/6063/20 та винесення постанови про відновлення виконавчого провадження мали місце після постановлення оскаржуваної ухвали, однак зазначені обставини додатково підтверджують обґрунтованість висновку суду першої інстанції про необхідність встановлення Міністерству юстиції України нового строку для  подання звіту про виконання рішення суду від 31 липня 2018 року та накладення штрафу на керівника Міністерства юстиції України.
Отже, доводи апеляційної скарги Міністерства юстиції України не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у адміністративній справі № 826/8348/17 не є виконаним. 
Скаржник вважає, що судовий контроль за виконанням зазначеного рішення суду був установлений з порушенням норм процесуального права. Такий висновок обґрунтований тим, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в резолютивній його частині має бути визначено обов`язок подати звіт. Встановлювати судовий контроль суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі. 
Разом з тим, положення ч. 1 ст. 382 КАС України не встановлюють зазначеного обмеження. За змістом вказаної норми права обов`язок подати звіт про виконання судового рішення може встановити суд, який його ухвалив. Таке питання може бути вирішене судом одночасно з прийняттям рішення, так і після завершення розгляду справи.
Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17 також не погодився із висновком про те, що  ст. 382    КАС    України  регулює порядок застосування судового контролю таким чином, що процесуальна можливість зобов`язання подати звіт існує у суду тільки та виключно на стадії прийняття судового рішення, яким спір вирішується по суті заявлених позовних вимог. Верховний Суд зазначив, що законодавець у зазначеній нормі процесуального кодексу фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Такий контроль здійснюється саме після прийняття судового рішення.
Крім того судовий контроль за виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у адміністративній справі № 826/8348/17 був установлений саме ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року, яка не є предметом апеляційного перегляду.
Перевіряючи наявність підстав для накладення штрафу на керівника Міністерства юстиції України, колегія суддів враховує, що у відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України. 
Зазначені норми права вказують на те, що накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень є одним із способів реагування суду на рішення, дії або бездіяльність відповідача щодо виконання судового рішення. 
Кодекс адміністративного судочинства України пов`язує можливість накладення штрафу із невиконанням або неналежним виконанням судового рішення у межах строку, встановленого судом для подачі звіту. Інших критеріїв, які слід враховувати при вирішенні питання щодо накладення штрафу, Кодекс адміністративного судочинства України не визначив, залишивши це питання на розсуд суду. 
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 виклав правовий висновок щодо застосування ч. 2 ст. 382 КАС України, який полягає у тому, що посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів враховує, що у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду від 31 липня 2018 року було чітко визначено, яку саме інформації необхідно додатково надати ОСОБА_1 у відповідь на його скаргу від 13 лютого 2017 року. Крім того Міністерство юстиції України не було позбавлене можливості звернутися до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, якщо воно є незрозумілим, проте відповідним правом не скористалося. 
Вчинення дій, визначених рішенням суду від 31 липня 2018 року, не потребує значних зусиль або витрат часу з боку Міністерства юстиції України, проте залишається невиконаним протягом близько двох років. 
Міністерством юстиції України не повідомлено та судом не встановлено обставин, що свідчити б про наявність поважних причин, які перешкоджали виконанню рішення суду від 31 липня 2018 року, у тому числі у строки, встановлені ухвалами суду від 01 листопада 2019 року та від 21 лютого 2020 року. 
Додатково колегія суддів наголошує на тому, що ухвалою суду від 01 листопада 2019 року вже вирішувалося питання про прийняття звіту Міністерства юстиції України про виконання судового рішення, а боржнику встановлювався новий строк для подачі звіту без накладення штрафу на керівника, однак такі заходи не забезпечили виконання судового рішення. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про недобросовісність дій Міністерства юстиції України, вчинених на виконання рішення суду від 31 липня 2018 року та погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для накладення штрафу на керівника Міністерства юстиції України.
Відповідно до п. 11 Положення про Міністерство юстиції України, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, Мін`юст очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем`єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Міністерства юстиції України та особою, відповідальною за виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у справі № 826/8348/17, є ОСОБА_2 . 
Відповідно до інформації, що розміщена на сайті Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 обіймає посаду Міністра юстиції України з 29 серпня 2019 року.  
Судовий контроль за виконанням рішення суду від 31 липня 2018 року у справі № 826/8348/17 був установлений ухвалою суду від 01 листопада 2019 року, тобто після призначення ОСОБА_2 Міністром юстиції України. 
Отже, суд першої інстанції вірно визначив особу, на яку належить накласти штраф, передбачений ч. 2 ст. 382 КАС України. 
Водночас колегія суддів враховує, що ч. 2 ст. 382 КАС України передбачає можливість накладення штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Ухвалою суду від 19 червня 2020 року до Міністра юстиції України був застосований максимальний штраф - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що накладення штрафу є мірою відповідальності за невиконання рішення суду, а ч. 2 ст. 382 КАС України визначає лише граничні межі, в яких може діяти суд при визначенні розміру санкції, колегія суддів вважає, що застосовуючи до Міністра юстиції України штраф у максимальному розмірі, суд першої інстанції повинен був навести у мотивувальній частині ухвали від 19 червня 2020 року обґрунтування прийнятого рішення. 
Разом з тим, мотиви застосування саме максимального із дозволеного ч. 2 ст. 382 КАС України розміру штрафу, в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2020 року не зазначені. 
Згідно з ч. 4 ст. ст. 382 КАС України питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. 
Колегія суддів враховує, що питання про накладення штрафу на Міністра юстиції України вирішувалося судом саме за клопотанням ОСОБА_1 . 
Звертаючись до суду з таким клопотанням, позивач просив накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень - Міністра юстиції України ОСОБА_2 за повторне невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 382 КАС України.
Погоджуючись із правом суду першої інстанції самостійно визначати розмір штрафу, у тому числі з власної ініціативи накладати його у розмірі, що перевищує заявлений позивачем, колегія суддів вважає, що для накладення штрафу в максимальному розмірі мають існувати підстави. 
За відсутності в мотивувальній частині ухвали суду підстав для накладення штрафу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити обґрунтованість висновку суду щодо необхідності накладення штрафу в максимальному розмірі. 
Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів виходить з того, що накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, саме собою є вагомим процесуальним засобом забезпечення виконання судового рішення. 
Також колегія суддів враховує, що Міністерство юстиції України на виконання ухвали суду від 21 лютого 2020 року подало до суду першої інстанції звіт про виконання судового рішення, в якому повідомило про дії, які були вчинені на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року та про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного судового рішення згідно з постановою державного виконавця від 03 березня 2020 року.  
Такі дії скаржника не свідчать про повне фактичне виконання судового рішення, проте можуть бути враховані судом під час визначення розміру штрафу. 
З огляду на викладене, а також позицію ОСОБА_1 з приводу розміру штрафу, викладену в клопотанні від 16 квітня 2020 року, колегія суддів вважає необхідним зменшити його розмір із 40 до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, змінивши ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2020 року у відповідній частині. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права у частині перевірки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року, а також встановлення підстав для накладення штрафу, однак помилково застосував норми процесуального права під час визнання його розміру. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2020 року - змінити.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити частково. 
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2020 року - змінити, виклавши абзаци 2 та 3 її резолютивної частини у такій редакції:
« 2. Накласти на Міністра юстиції України ОСОБА_2 (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ЄДРПОУ: 00015622) штраф у за невиконання рішення суду у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 42040 грн 00 коп.
3.  Половину штрафу у розмірі 21020 грн 00 коп. стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), іншу половину у розмірі 21020 грн 00 коп. - на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у Печерському районі міста Києва, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897, рахунок отримувача - UA908999980313181206084026007, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101)».
В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

          Головуючий суддя                                                                        А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Л.О. Костюк          

                                                                                                    Є.В. Чаку

Постанова складена у повному обсязі 08 вересня 2020 року.