П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4541/19	

Категорія: 106030000          Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 11.12.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  - Бітова А.І.
суддів             - Лук`янчук О.В.
                       - Ступакової І.Г.
при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси, треті особи Державна судова адміністрація України, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, керівник апарату Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_4, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Суворовського районного суду м. Одеси, треті особи Територіальне управління Державної судової адміністрації (далі ТУ ДСА) України в Одеській області, керівник апарату Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_4., ОСОБА_2., про: 
-   визнання незаконним та скасування наказу Суворовського районного суду міста Одеси №49-о/с-ап від 04 квітня 2019 року, про звільнення з посади помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , відповідно до п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України, ч.3 ст. 157 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та пункту 7, абз.2 п.12 Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України від 18 травня 2018 року №21;
-   поновлення на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 ;
-  стягнення з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з 04 квітня 2019 року по день поновлення на роботі;
-  стягнення з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що вона працювала на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси. Згідно наказу №166-о/с-ап від 23 грудня 2016 року, позивача було звільнено з займаної посади помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі №815/888/17 визнано незаконним та скасовано наказ Суворовського районного суду міста Одеси № 166-о/с-ап від 23 грудня 2016 року, про звільнення помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 з займаної посади та поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 .
Наказом №48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року позивача поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси.
Наказом №49-о/с-ап від 04 квітня 2019 року позивача звільнено з посади помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 , відповідно до п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України, ч.3 ст. 157 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та п.7, абз.2 п.12 Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України від 18 травня 2018 року №21, за поданням судді ОСОБА_3 , внесеним 04 квітня 2019 року.
В обґрунтування протиправності зазначеного наказу позивач вказує, що після винесення наказу №48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року, її поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 , цим суддею та керівником апарату суду ОСОБА_4. здійснено перешкоди у виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року про поновлення на роботі, а саме: позивача фактично до виконання обов`язків помічника судді допущено не було, робочого місця не надано та одразу було звільнено з посади помічника судді.
Позивач зазначає, що подання судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 , яким ініційовано звільнення з 04 квітня 2019 року позивача з посади помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси, було обґрунтоване тим, що нормальні робочі відносини між суддею та позивачем не склалися, фактично до виконання обов`язків не приступила, за своїми професійними, діловими та особистими якостями не відповідає рівню, який висувається до посади помічника судді, співпраця з позивачем є неможливою, через що суддею ще 22 грудня 2016 року вносилося подання щодо звільнення ОСОБА_1 із посади помічника.
Однак, у поданні судді ОСОБА_3 , яке стало підставою для винесення оскаржуваного наказу №49-о/с-ап від 04 квітня 2019 року, були вказані, як зазначає позивач, надумані підстави, з яких її вже було раніше незаконно звільнено та які було спростовано рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року про поновлення на роботі.
Разом з цим позивач зазначає, що помічник судді не відноситься до посад державної служби, а є працівником патронатної служби, який, у силу спеціальних правових норм, які регулюють правовідносини у сфері судочинства (правосуддя), звільняється із займаної посади з обов`язковим дотриманням гарантій, передбачених законодавством, у тому числі з дотриманням вимог законодавства про працю.
При цьому позивач звертає увагу, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року також було встановлено, що в шлюбі вона не перебуває, самостійно виховує та матеріально забезпечує двох дітей ( ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Позивач зазначає, що її звільнення прямо суперечить вимогам ч.3 ст. 184 КЗпП України, де чітко визначена заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч.6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.
Як зазначає позивач, що в даному випадку трудові відносини розірвані в односторонньому порядку без врахування вимог діючого законодавства.
При цьому позивачу незрозуміло застосування відповідачем при звільненні положень ст. 36 КЗпП України та посилання на розповсюдження дії ст. 36 КЗпП України на помічників суддів з одночасним ігноруванням ст. 184 КЗпП України.
З огляду на зазначене позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ Суворовського районного суду міста Одеси №49-о/с-ап від 04 квітня 2019 року, поновити її на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
При цьому позивач зазначає, що відповідач позбавив її права використати свою невикористану основну щорічну відпуску та невикористану додаткову оплачувану відпустку, не виконавши рішення суду в частині негайної виплати середньомісячної заробітної плати за один місяць, позбавив права на отримання заробітку, в переживаннях з приводу розуміння цілковитої безпреривної незаконності дій та тверджень, призвело до загострення стану здоров`я, яке тривалий час поліпшувалося кваліфікованою медичною допомогою (на даний час була змушена звернутися повторно у зв`язку із погіршенням стану здоров`я).
Позивач вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано моральних страждань, які призвели до зміни звичних умов життя, які вона могла реалізувати не витрачаючи часу та зусиль для поновлення трудових прав та поліпшення стану здоров`я.
Завдану відповідачем моральну шкоду, позивач оцінює у розмірі 100 000 грн. та просить стягнути її з відповідача.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що на виконання судового рішення (в частині негайного виконання) наказом керівника апарату Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року №48-ос/с-ап ОСОБА_1 було поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 .
Наказом керівника апарату Суворовського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2019 року №49-ос/с-ап, за поданням судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було звільнено з посади помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси.
Відповідач зазначає, що у трудових правовідносинах, що виникають при проходженні патронатної служби помічниками суддів, підставами для припинення трудового договору є обставини, передбачені ст. 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме подання судді.
Механізм звільнення помічника судді за приписами КЗпП України в сукупності зі ст. 157 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачає відсутність вираженої волі з боку "власника" або "уповноваженого органу", та наявність волі відповідного судді, яка оформлена мотивованим поданням про звільнення помічника. Керівник апарату відповідного суду у вказаному механізмі не виражає ініціативи у звільненні особи (помічника) з займаної посади, а є лише виконавцем подання - посадовою особою, що надає поданню судді (який не є працівником апарату суду) матеріальної форми наказу, який має юридичну силу для апарату відповідного суду.
Враховуючи вищевикладене відповідач вважає, що звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 відбувалося у відповідності до приписів спеціального закону, а не на підставі загальних положень трудового законодавства та не за ініціативою власника
Стосовно відсутності порушення приписів ч.3 ст. 184 КЗпП України відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не була звільнена з посади помічника судці Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 за ініціативою власника або уповноваженого ним органу управління, а була звільнена з відповідної посади за приписами спеціального закону на підставі мотивованого подання судді ОСОБА_3 , у зв`язку з чим застосування приписів ч.3 ст. 184 КЗпП України є неможливим.
Щодо заяв ОСОБА_1 стосовно надання останній невикористаних щорічних відпусток відповідач зазначає, що заяви щодо надання ОСОБА_1 невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю 24 календарних днів за період з 23 грудня 2016 року по 23 грудня 2017 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, невикористаної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів за період з 23 грудня 2016 року по 23 грудня 2017 року, як матері, яка самостійно виховує дітей віком до 15 років, невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю 24 календарних днів за період з 23 грудня 2017 року по 23 грудня 2018 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, невикористаної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів за період з 23 грудня 2017 року по 23 грудня 2018 року, як матері, яка самостійно виховує дітей віком до 15 років, були подані до Суворовського районного суду м. Одеси 04 квітня 2019 року, однак наказом від 04 квітня 2018 року ОСОБА_1 вже була звільнена з посади помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси наказом керівника апарату суду від 04.04.2019 року № 49-о/с-ап.
Від третьої особи ТУ ДСА України в Одеській області надійшли пояснення, в яких третя особа зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси відбулось із дотриманням норм законодавства, а саме її було звільнено з займаної посади на підставі спеціального закону, через що застосування до спірних трудових правовідносин імперативних приписів ч.3 ст. 184 КЗпП України неможливе.
Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси, за участю третіх осіб: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, керівника апарату Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_4., ОСОБА_2. про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
Судом першої інстанції залишено поза увагою наступні обставини справи:
-  подання про призначення позивача на посаду помічника судці Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 керівнику апарату цього ж суду не вносилося, оскільки суддя вже реалізував своє право на внесення подання про призначення своїм помічником 23 грудня 2016 року ОСОБА_2 , а тому у квітні 2019 року не міг повторно винести подання за умови існуючого помічника. Тому, позивача повинно було бути поновлено шляхом зарахування на передбачену штатним розписом посаду помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси;
-   рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року по справі №815/888/19, яке набрало чинності, встановлено, що на помічника суду поширюються гарантії передбачені ч.3 ст. 184 КЗпП України, за якими звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням;
-     зміни до Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого 18 травня 2018 року за №21, за якими на працівників патронатної служби обмежено дію статей 39-1, 41-43-1, 49-2 та частини 3 ст. 184 КЗпП України, внесені 22 листопада 2019 року, а тому не повинні впливати на правовідносини, які відбулися раніше.
У поясненнях Суворовського районного суду міста Одеси на апеляційну скаргу від 18 червня 2020 року вказується, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не була звільнена з посади помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 за ініціативою власника або уповноваженого ним органу управління, а була звільнена з відповідної посади за приписами спеціального закону на підставі подання судді ОСОБА_3 , через що застосування до спірних трудових правовідносин імперативних приписів ч.3 ст. 184 КЗпП України є неможливим, через відсутність об`єктивних обставин, які є обов`язковими при застосуванні цієї статті КЗпП України, а саме ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2020 року за заявою ТУ ДСА України в Одеській області до участі у справі №420/4541/19 залучено Державну судову адміністрацію України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:
Відповідно до наказу №75-о/с-ап від 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 була призначена на посаду помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 на час виконання ним повноважень судді Суворовського районного суду м. Одеси.
22 грудня 2016 року суддя ОСОБА_3 подав подання керівнику апарату Суворовського районного суду м. Одеса про звільнення позивача з посади помічника судді 23 грудня 2016 року.
23 грудня 2016 року відповідач прийняв наказ №166-о/с-ап про звільнення позивача з займаної посади помічника судді.
Не погоджуючись з зазначеним наказом позивач оскаржила його до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року по справі №815/888/17 визнано незаконним та скасовано наказ Суворовського районного суду міста Одеси №166-о/с-ап від 23 грудня 2016 року, про звільнення помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку з виявленої невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи та поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 .
Наказом №48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року по справі №815/888/17 позивача поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 з 03 квітня 2019 року.
04 квітня 2019 року від судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 надійшло подання вх. №9937 про звільнення помічника судді, в якому було зазначено, що нормальні робочі відносини між суддею та помічником ОСОБА_1 не склалися, фактично до виконання обов`язків помічника, після внесення подання про її призначення помічником, вона не приступила, остання за своїми професійними, діловими та особливими якостями не відповідає рівню, який висувається до посади помічника судді, співпраця є неможливою, через що ще 22 грудня 2016 року вносилось подання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади помічника. На даний час поновлення на посаді ОСОБА_1 та звільнення помічника ОСОБА_2 ускладнює виконання суддею його суддівських обов`язків. З урахуванням наведеного, відповідно до ч.3 ст. 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та згідно п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України суддя Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 просив повторно про негайне звільнення ОСОБА_1 з посади помічника для можливості продовження виконання своїх професійних обов`язків.
Наказом №49-о/с-ап від 04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 , відповідно до п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України, ч.3 ст. 157 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та п.7, абз.2 п.12 Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України від 18 травня 2018 року №21, за поданням судді ОСОБА_3 , внесеним 04 квітня 2019 року.
Вважаючи зазначений наказ протиправним ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що механізм звільнення помічника судді за приписами п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України в сукупності зі ст. 157 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачає відсутність вираженої волі з боку "власника" або "уповноваженого органу", та наявність волі відповідного судді, яка оформлена поданням про звільнення помічника. Керівник апарату відповідного суду у вказаному механізмі не виражає ініціативи у звільненні особи (помічника) з займаної посади, а є лише виконавцем подання - посадовою особою, що надає поданню судді (який не є працівником апарату суду) матеріальної форми наказу, який має юридичну силу для апарату відповідного суду.
При цьому відповідно до положень ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч.6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.
Як зазначалось вище, звільнення особи у відповідності до правил спеціального закону на підставі п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України та відповідної статті такого спеціального закону не може бути ототожнене зі звільненням особи за ініціативою власника або уповноваженого ним органу управління на підставі п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України та ст. 40 або ст. 41 КЗпП України.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не була звільнена з посади помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 за ініціативою власника або уповноваженого ним органу управління, а була звільнена з відповідної посади за приписами спеціального закону на підставі подання судді ОСОБА_3 , через що застосування до спірних трудових правовідносин імперативних приписів ч.3 ст. 184 КЗпП України є неможливим, через відсутність об`єктивних обставин, які є обов`язковими при застосуванні цієї статті КЗпП України, а саме ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Таким чином суд дійшов висновку, що наказ Суворовського районного суду міста Одеси №49-о/с-ап від 04 квітня 2019 року, про звільнення з посади помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 є правомірним та таким, що прийнятий у відповідності до положень КЗпП України, Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України від 18 травня 2018 року №21.
Судова колегія не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року по справі №815/888/17 визнано незаконним та скасовано наказ Суворовського районного суду міста Одеси №166-о/с-ап від 23 грудня 2016 року, про звільнення помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку з виявленої невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи та поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 .
Наказом №49-о/с-ап від 04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 , відповідно до п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України, ч.3 ст. 157 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та п.7, абз.2 п.12 Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України від 18 травня 2018 року №21, за поданням судді ОСОБА_3 , внесеним 04 квітня 2019 року.
Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 92 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.
Працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.
Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби.
Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби.
Судова колегія вважає, що подання судді про звільнення помічника судді з урахуванням змісту ч.3 ст. 92 Закону України "Про державну службу" є формою, в якій виражається саме ініціатива судді, як особи, працівником якої призначений помічник судді.
Частиною 4 ст. 92 Закону України "Про державну службу" визначено, що на працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім ст.ст. 39-1, 41 - 43-1, 49-2 Кодексу законів про працю України. Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.
Частиною 1 ст. 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника (помічників) судді, затвердженим Радою суддів України.
Відповідно до ч.3 ст. 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.
Відповідний порядок призначення та звільнення помічника судді зазначений у Положенні про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України від 18 травня 2018 року №21 (далі - Положення).
Пунктом 2 Положення встановлено, що помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя.
На помічника судді поширюється дія законодавства про працю, крім ст.ст. 39-1, 41 - 43-1 та 49-2 Кодексу законів про працю України (п.5 Положення (в редакції чинній та момент виникнення спірних правовідносин)).
Згідно із п.7 Положення судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.
Пунктом 8 Положення встановлено, що помічник судді призначається на посаду на строк повноважень безпосереднього керівника та не довше ніж на період перебування безпосереднього керівника у штаті суду. Призначення на посаду помічника судді здійснюється на підставі письмового подання судді без конкурсного відбору наказом керівника апарату відповідного суду.
Трудові відносини з помічником (помічниками) судді припиняються в день припинення повноважень безпосереднього керівника та/або в день відрахування безпосереднього керівника зі штату суду або в день ухвалення з`їздом суддів України рішення про обрання Ради суддів України в новому складі. Наказ про звільнення видається керівником апарату відповідного суду на підставі подання безпосереднього керівника та/або на підставі наказу про відрахування безпосереднього керівника зі штату суду. 
Відповідно до п.12 Положення помічник судді може бути звільнений з посади за наказом керівника апарату суду в порядку, визначеному законодавством про працю, на підставі або заяви про звільнення за власним бажанням, або за поданням судді, в тому числі в зв`язку з дискредитацією помічника судді (вчинення такого проступку помічником, що підриває довіру та авторитет судової влади, суду та/або конкретного судді в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби в якості помічника судді), або у випадках, визначених п.11 цього Положення чи в порядку врегулювання конфлікту інтересів згідно із законодавством. 
З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування подання про звільнення ОСОБА_1 04 квітня 2019 року, суддя Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 зазначив, що нормальні робочі відносини між суддею та помічником ОСОБА_1 не склалися, фактично до виконання обов`язків помічника, після внесення подання про її призначення помічником, вона не приступила, остання за своїми професійними, діловими та особливими якостями не відповідає рівню, який висувається до посади помічника судді, співпраця є неможливою, через що ще 22 грудня 2016 року вносилось подання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади помічника. На даний час поновлення на посаді ОСОБА_1 та звільнення помічника ОСОБА_2 ускладнює виконання суддею його суддівських обов`язків. З урахуванням наведеного, відповідно до ч.3 ст. 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та згідно п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України суддя Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 повторно просив негайно звільнити ОСОБА_1 з посади помічника для можливості продовження виконання своїх професійних обов`язків.
Слід наголосити на тому, що ч.2 ст. 2 КАС України установлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
З урахуванням вимог ч.2 ст. 2 КАС України, судова колегія критично відноситься до таких обґрунтувань подання про звільнення, оскільки матеріалами справи встановлено, що на наступний день після поновлення на посаді на підставі судового рішення (яким визначено аналогічні підстави для звільнення протиправними), помічник судді вже була звільнена повторно.
Таким чином, наявні всі підстави вважати, що фактично до виконання обов`язків помічника ОСОБА_1 не приступила, що, в свою чергу, свідчить про те, що неможливо встановити яким чином суддя ОСОБА_3 дійшов висновку, що остання за своїми професійними, діловими та особливими якостями не відповідає рівню, який висувається до посади помічника судді, співпраця є неможливою.
Судова колегія вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що дійсно в чинній редакції ч.4 ст. 92 Закону України "Про державну службу" визначено, що на працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім ст.ст. 39-1, 41 - 43-1, 49-2 та ч.3 ст. 184 КЗпП України. 
Втім, за ч.4 ст. 92 Закону України "Про державну службу" в редакції, яка діяла на саме на момент виникнення спірних правовідносин, на працівників патронатної служби було обмеження дії законодавства про працю, лише щодо ст.ст. 39-1, 41 - 43-1, 49-КЗпП України. 
Аналогічні редакції таких норм містить відповідно в часі і Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України від 18 травня 2018 року №21.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що на момент звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді на неї поширювалась дія ч.3 ст. 184 КЗпП України.
Відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП України визначає звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч.6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням з збереженням на цей період (але не більш трьох місяців із дня закінчення строкового трудового договору) середньої заробітної плати.
З урахуванням аналізу вищенаведених законодавчих положень, судова колегія доходить висновку, що помічник судді є працівником патронатної служби, який, у силу спеціальних правових норм, які регулюють правовідносини у сфері судочинства (правосуддя), звільняється із займаної посади з обов`язковим дотриманням гарантій, передбачених законодавством, у тому числі з дотриманням вимог законодавства про працю.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в шлюбі не перебуває, самостійно виховує та матеріально забезпечує двох неповнолітніх дітей.
Судова колегія вважає, що відповідачем при звільненні позивача безпідставно не враховано зазначених обставин, що є підставою для визнання незаконним та скасування наказу Суворовського районного суду міста Одеси №49-о/с-ап від 04 квітня 2019 року, про звільнення з посади помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 та відповідно поновлення її на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси.
Згідно зі ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно ч.5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Крім того, згідно вимог ст. 24 Європейської соціальної хартії, обов`язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року №137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" право на захист у випадках звільнення з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати: право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.
Слід наголосити, що права і свободи, закріплені в документах, які мають статус міжнародно-правових договорів, є частиною національного законодавства України. Зазначене проголошено ч.1 ст. 9 Конституції України, відповідно до якої чинні міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на день ухвалення постанови, судовою колегією встановлено наступне.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, п.8 якого визначено, що у разі якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. 
В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу (останній абзацу пункту 4 цього Порядку).
Я вбачається з наявної в матеріалах справи довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-2364/19 від 28 серпня 2019 року про середню заробітну плату ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата становить 273, 32 грн.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у період з 04 квітня 2019 року (день звільнення) по 08 вересня 2020 року (день прийняття судового рішення) у складає 142 946,36 грн. (523 * 273,32 грн.)
Щодо вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Таким чином, позивачем має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, судова колегія доходить висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ Суворовського районного суду міста Одеси №49-о/с-ап від 04 квітня 2019 року про звільнення з посади помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 .
Поновити ОСОБА_1 на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси.
Стягнути з Суворовського районного суду міста Одеси (65003, м.Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 68, код ЄДРПОУ 38016923) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 04 квітня 2019 року по 08 вересня 2020 року (день прийняття судового рішення) у розмірі 142 946,36 (сто сорок дві тисячі дев`ятсот сорок шість) грн. 36 коп.
В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

          Повне судове рішення складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий: 	 	Бітов А.І.	
Суддя:  Суддя:	    	Лук`янчук О.В.    Ступакова І.Г.