СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2020 р.                                                               Справа № 905/1397/19  
Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В.І. , суддя  Терещенко О.І. 
за участю секретаря судового засідання Новіковій Ю.В.
за участю представників сторін:
позивача - адвокат Ієговська Ю.В., Немченко І.А.
1- го відповідача - не з`явився
2- го відповідача - адвокат Жеболенко Г.М.
третіх осіб  - не з`явились
розглянувши апеляційну скаргу Ревішвілі Оксани Ігорівни , м. Слов`янськ (вх.№769Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 06.02.2020 у справі № 905/1397/19 (повний текст якого складено та підписано 17.02.2020 суддею К.С. Харакоз у приміщенні господарського суду Донецької області),
за позовом ТОВ "Краматорський металопрокатний завод", м. Краматорськ;
до:            1) ПАТ "Банк Камбіо", м. Київ;                                                                                                            2)   ФОП Ревішвілі Оксани Ігорівни, м. Слов`янськ;
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:
1) ФОП Ревішвілі Отара Отаровича;
2) державного реєстратора комунального підприємства "Інформаційно-реєстраційний центр Званівської сільської ради " Трофименко Ольги Сергіївни;
про  витребування з чужого незаконного володіння фізичної особи-підприємця Ревішвілі Оксани Ігорівни об`єктів нерухомого майна - інших нежитлових будівель та споруд бази відпочинку "Металург"; відновлення становища, що існувало до порушення прав власності шляхом скасування записів про право власності,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод", м. Краматорськ, Донецька область, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача 1 ПАТ "Банк Камбіо", м. Київ, до відповідача 2 фізичної особи-підприємця Ревішвілі Оксани Ігорівни, м. Слов`янськ, Донецька область, про витребування з чужого незаконного володіння фізичної особи-підприємця Ревішвілі Оксани Ігорівни об`єктів нерухомого майна - інших нежитлових будівель та споруд бази відпочинку "Металург"; відновити становище, що існувало до порушення прав власності шляхом скасування записів про право власності.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.10.2013 між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" було укладено кредитний договір №767/01-2013 на суму кредиту 40000000 грн., з процентною ставкою 20%, зі строком повернення 30.11.2015. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" було укладено договір іпотеки від 10.10.2013, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку "Металург", які розташовані за адресою: Донецька обл., м.Красний Лиман, с.Старий Караван, вул. Нахімова, будинок 80-д. 
11.09.2014 товариством з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод" було погашено заборгованість у повному обсязі. Рішенням господарського суду м.Києва від 23.05.2019, яке набрало законної сили 18.06.2019, у справі № 910/842/19, було визнано припиненим з 11.09.2014 зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод" перед ПАТ "Банк Камбіо" за кредитним договором від 08.10.2013 №767/01-2013. Проте, 02.07.2019 відбулись електронні торги з реалізації нежитлових будівель та споруд бази відпочинку "Металург", які розташовані за адресою: Донецька обл., м.Красний Лиман, с. Старий Караван, вулиця Нахімова, будинок 80д, переможцем за яким став Ревішвілі Отарі Отарович . В подальшому, Ревішвілі Отарі Отарович здійснив дарування вказаного майна Ревішвілі Оксані Ігорівні . 
Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 388, 392 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, позивач просить суд: 1) витребувати з чужого незаконного володіння фізичної особи-підприємця Ревішвілі Оксани Ігорівни об`єкти нерухомого майна - інші нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку "Металург", що знаходяться за адресою: Донецька область, місто Лиман, с. Старий Караван, вулиця Нахімова, 80д, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 176397514133; 2) відновити становище Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод" яке існувало до порушення його права власності, а саме: 
- скасувати запис про право власності № 32373232 від 12.07.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47757590 від 12.07.2019 року, на підставі якого було внесено запис; 
- скасувати запис про право власності № 32294065 від 08.07.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47670940 від 08.07.2019 року, на підставі якого було внесено запис; 
- скасувати запис про право власності № 30470596 від 26.02.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45716744 від 27.02.2019 року, на підставі якого було внесено запис. 

Рішенням господарського суду Донецької області від 06.02.2020 у справі №905/1397/19 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод", м. Краматорськ, Донецька область, до відповідача 1 - публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", м. Київ, до відповідача 2 - ФОП Ревішвілі Оксани Ігорівни, м. Слов`янськ, Донецька область, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - фізичної особи-підприємця Ревішвілі Отара Отаровича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державного реєстратора комунального підприємства "Інформаційно-реєстраційний центр Званівської сільської ради" Трофименко Ольги Сергіївни, про витребування з чужого незаконного володіння фізичної особи-підприємця Ревішвілі Оксани Ігорівни об`єктів нерухомого майна - інших нежитлових будівель та споруд бази відпочинку "Металург"; відновлення становища, що існувало до порушення прав власності шляхом скасування записів про право власності, - задоволено.
Витребувано з володіння фізичної особи-підприємця Ревішвілі Оксани Ігорівни об`єкти нерухомого майна - інші нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку "Металург", що знаходяться за адресою: Донецька область, місто Лиман, с. Старий Караван, вулиця Нахімова, 80д, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 176397514133.
Скасовано запис про право власності № 32373232 від 12.07.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47757590 від 12.07.2019                           року, на підставі якого було внесено запис.
Скасовано запис про право власності № 32294065 від 08.07.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47670940 від 08.07.2019                          року, на підставі якого було внесено запис.
Скасовано запис про право власності № 30470596 від 26.02.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45716744 від 27.02.2019                          року, на підставі якого було внесено запис.
Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" (01001, м. Київ, вул. Заньковецької/Станіславського, б.3/1; код ЄДРПОУ 26549700) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод" (84303, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дмитра Мазура, б. 10; код ЄДРПОУ 37580274) витрати зі сплати судового збору в сумі 13802,83 грн.
ФОП Ревішвілі Оксана Ігорівна, м. Слов`янськ із зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення господарського суду Донецької області від 06.02.2020 у справі № 905/1397/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод", м. Краматорськ у задоволенні позову  про витребування з чужого незаконного володіння фізичної особи-підприємця Ревішвілі Оксани Ігорівни об`єктів нерухомого майна - інших нежитлових будівель та споруд бази відпочинку "Металург"; скасування запису про право власності № 32373232 від 12.07.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47757590 від 12.07.2019 року, на підставі якого було внесено запис, скасування запису про право власності № 32294065 від 08.07.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47670940 від 08.07.2019 року, на підставі якого було внесено запис, скасування запису про право власності № 30470596 від 26.02.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45716744 від 27.02.2019 року, на підставі якого було внесено запис.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що  приймаючи рішення на користь ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" суд  першої інстанції зробив висновок, що вибуття спірного майна з власності позивача відбулося без достатньої правової підстави (поза волею власника), оскільки рішенням господарського суду м. Києва від 23.05.2019 по справі № 910/842/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2019, зобов`язання позивача за кредитним договором від 08.10.2013 №767/01-2013, є припиненими з 11.09.2014, що в силу положень ст. 593 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та п. 9.2. договору іпотеки, зумовлює і припинення з 11.09.2014 дії іпотеки на спірне майно. У зв`язку з цим, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача про витребування майна з володіння 2- го відповідача та скасував записи про державну реєстрацію прав на спірне майно, як похідні вимоги про витребування майна. З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апелянт, оскільки вони зроблені, на його думку, без врахування наступних обставин.
Так, задовольняючи позов в частині віндикаційних вимог про витребування з володіння 2- го відповідача спірного майна-бази відпочинку «Металург», суд першої інстанції посилався на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14. Проте, в цій постанові Верховний Суд , на думку апелянта, зазначає, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, в такому разі не потрібно визнавати попередні угоди недійсними і частина 1 ст.216 ЦК не застосовується, а віндикаційний позов може бути пред`явлений до останнього набувача майна з підстав, передбачених ст.ст.387,388 ЦК України.
В даному випадку судом першої інстанції безпідставно, на думку апелянта, не взято до уваги той факт, що 2-й відповідач набув право власності на базу відпочинку «Металург» абсолютно на законних підставах за договором дарування від 12 липня 2019 року, укладеного між 2-м відповідачем та громадянином Ревішвілі О.О, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в Реєстрі за №3728 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №173649888 від 12.07.2019. В свою чергу, Ревішвілі О.О. , як переможець електронного аукціону з продажу об`єктів малої приватизації за лотом GI.22N4769 (база відпочинку «Металург»), став власником спірного майна за Договором купівлі-продажу від 08.07.2019, укладеного між ним та ПАТ «Банк «Камбіо», зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначені договори є чинними, в судовому порядку недійсними не визнані. Отже, на думку 2-го відповідача, він є добросовісним власником спірного майна.
Також апелянт вважає помилковими посилання суду першої інстанції на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 про те, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними, оскільки ці відносини стосуються лише правочинів, які вчинялися між особами, а в нашій справі судом першої інстанції не взято до уваги та не надано пояснення чому не взято до уваги той факт, що спірне майно було придбано Ревіашвілі О.О. за результатами відкритих торгів на підставі протоколу електронного аукціону. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами, їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Отже, на думку апелянта, покупець на прилюдних торгах є добросовісним набувачем, який придбав майно за відплатним договором.
Отже, добросовісний набувач, який придбаває нерухоме майно у власність, вправі покладатися на відомості про відсутність речових прав інших осіб на нерухоме майно та їх обтяжень, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на дату набуття права власності, та відповідно, має право будь-яким чином на власний розсуд розпоряджатись придбаним нерухомим майном, у тому числі і подарувати його іншій особі.
У своєму рішенні суд першої інстанції необґрунтовано, на думку апелянта,  зробив висновок, що «Враховуючі попередні висновки суду про вибуття спірного майна з власності позивача без достатньої правової підстави всупереч його волі та перебування майна у власності 2-го відповідача, позовні вимоги в частині витребування спірного майна у 2-го відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.» Але такий висновок, на думку апелянта, не відповідає дійсності, оскільки рішенням господарського суду м. Києва від 23.05.2019 у справі №910/842/19 не встановлювався факт вибуття спірного майна всупереч волі позивача та без достатньої правової підстави, а було лише визнано припиненим з 11.09.2014 зобов`язання ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" перед ПАТ "Банк Камбіо" за кредитним договором від 08.10.2013 №767/01-2013.
А відтак, на думку апелянта, враховуючи обставини справи, вищезазначену постанову ВСУ та приймаючи до уваги, що позивач не надав суду належних доказів (судові рішення про визнання недійсними договорів купівлі продажу та дарування) на підтвердження незаконності набуття 2-м відповідачем права власності на спірне майно, правові підстави для задоволення віндикаційних вимог позивача, були відсутні.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2020, зокрема, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 905/1397/19, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів. Розгляд справи призначено на 02.07.2020.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 повідомлено учасників справи № 905/1397/19, що розгляд апеляційної скарги ФОП Ревішвілі Оксани Ігорівни, м. Слов`янськ на рішення господарського суду Донецької області від 06.02.2020 у справі № 905/1397/19 не відбудеться 06.04.2020, через запровадження карантинних заходів постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19". Зазначено про те, що про подальший рух справи № 905/1300/19, а також призначення її до розгляду в судовому засіданні, учасників судового процесу буде повідомлено додатково у відповідності до вимог діючого законодавства.
30.03.2020 через канцелярію Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2020 у зв`язку з тим, що постановами КМУ від 25.03.2020, 22.04.2020 та 04.05.2020 до постанови КМУ від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" внесені зміни, відповідно до яких карантин продовжено до 24.04.2020 та згодом до 22.05.2020 відповідно, та зважаючи на необхідність забезпечення гарантованого принципу забезпечення права на апеляційний перегляд справи та розумність строків розгляду справи судом, справу № 905/1397/19 призначено до розгляду на 15.06.2020.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 оголошено про перерву у розгляді справи до 01.07.2020.
25.06.2020 від ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" надійшли письмові пояснення.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 оголошено про перерву у розгляді справи до 15.07.2020.
10.07.2020 від ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" надійшли письмові пояснення.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.07.2020 оголошено про перерву у розгляді справи до 27.07.2020.
27.07.2020 від ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" надійшли письмові пояснення.
27.07.2020 від представника 2-го відповідача  надійшли письмові пояснення.
27.07.2020 від ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" надійшли письмові пояснення.
В судове засідання 27.07.2020 представники 1-го відповідача та третіх осіб не з`явились, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.
Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначених представників, за наявними у матеріалах справи доказами.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності від 26.10.2011 у власності позивача перебували об`єкти нерухомого майна - інші нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку "Металург", що знаходяться за адресою: Донецька область, місто Лиман, с. Старий Караван, вулиця Нахімова, 80д, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 176397514133 (т. 2 а.с. 13-27).
08.10.2013 між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" було укладено Кредитний договір № 767/01-2013 (далі - кредитний договір) на суму кредиту 40 000 000,00 грн. зі строком повернення 30.11.2015 (т.1 а.с. 178-186).
На забезпечення виконання кредитного договору між сторонами були укладені договори іпотеки, зокрема, договір іпотеки від 10.10.2013, за яким позивач передав відповідачу 1 в іпотеку нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Донецька область, місто Лиман, с. Старий Караван, вулиця Нахімова, 80д, розташовані на земельний ділянці загальною площею 4,1844 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 176397514133  (т. 1 а.с. 45-44).
Розділом 7  договору іпотеки передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателя та реєстрації права власності за іпотекодавцем.
Іпотека за договором припиняється, а договір втрачає дію у випадку повного виконання вимог іпотекодержателя за кредитним договором (п.9.2. договору іпотеки).
Рішенням господарського суду м. Києва від 23.05.2019 по справі № 910/842/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2019, були задоволені позовні вимоги ТОВ "Краматорський металопрокатний завод", визнано припиненим з 11.09.2014 зобов`язання ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" перед ПАТ "Банк Камбіо" за кредитним договором від 08.10.2013 №767/01-2013 (т. 1 а.с. 58-63).
Зазначеним рішенням встановлено, що 11.09.2014 позивачем здійснено погашення заборгованості за кредитним договором від 08.10.2013 у сумі 40 000 000,00 грн., та його зобов`язання за кредитним договором були виконані і договір припинив свою дію з 11.09.2014. З огляду на приписи ст.75 ГПК України, вище вказані факти при вирішенні спору у даній справі є преюдиційними та не підлягають доказуванню.
12.09.2014 за заявою ПАТ "Банк Камбіо" (лист вих. №12/09-1 від 12.09.2014) приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Костенко С.О. знято заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та вилученно відповідні записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, через повне виконання ТОВ "КМПЗ" зобов`язань за кредитним договором (т. 1 а.с. 56).
21.09.2018 ПАТ "Банк Камбіо" направило позивачу повідомлення-вимогу №22/1724 про виконання зобов`язань за кредитним договором №767/01-2013 від 08.10.2013 в сумі 76 598 356,16 грн. у тридцятиденний строк з моменту отримання вимоги, та повідомлено, що в іншому випадку ПАТ "Банк Камбіо" буде звернуте стягнення на предмети іпотеки (т. 1 а.с. 97-102). За змістом першого абзацу вимоги ПАТ "Банк Камбіо" вимагав погашення позивачем заборгованості ПАТ "Фірма "Нафтогазбуд" (код в ЄДРПОУ 01293961) перед банком.
24.10.2018 позивач листом №20/630 повідомив ПАТ "Банк "Камбіо" про відмову в задоволені вимоги банку у зв`язку через те, що не має відношення до ПАТ "Фірма "Нафтогазбуд" (код в ЄДРПОУ 01293961), а вимоги за кредитним договором від 08.10.2013 виконані позивачем у повному обсязі. (т.1 а.с. 55).
02.07.2019 відбувся аукціон з продажу майна - бази відпочинку "Металург", загальною площею 2001,00 кв.м., що знаходяться за адресою: Донецька область, місто Лиман, с. Старий Караван, вулиця Нахімова, 80д, переможцем якого стала третя особа 1 (т. 1 а.с. 65). 
08.07.2019 між відповідачем 1 та третьою особою 1 був укладений договір купівлі-продажу інших нежитлових будівель та споруд бази відпочинку "Металург", загальною площею 2001,00 кв.м., що знаходяться за адресою: Донецька область, місто Лиман, с. Старий Караван, вулиця Нахімова, 80д, яке передано третій особі 1 за актом приймання-передачі  нерухомого майна від 08.07.2019 року (т. 1 а.с. 66-70). Відповідно до п.1.2. договору право власності на спірне майно зареєстровано за ПАТ "Банк "Камбіо" у Державному реєстрі прав власності 26.02.2019 року, номер запису про право власності 30470596.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 08.07.2019 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47670940 від 08.07.2019  внесений запис №32294065 про право власності третьої особи 1 на об`єкт нерухомого майна: інші нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку "Металург" за адресою: Донецька область, місто Лиман, с. Старий Караван, вулиця Нахімова, 80д  (т. 1 а.с.77).
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12.07.2019 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47757590 від 12.07.2019 року внесений запис №32373232 про право власності відповідача 2 на об`єкт нерухомого майна: інші нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку "Металург" за адресою: Донецька область, місто Лиман, с. Старий Караван, вулиця Нахімова, 80д. Підстава виникнення права власності: договір дарування від 12.07.19  (т. 1 а.с. 82).
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
За змістом статей 3,   15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку колегія суддів враховує подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/23369/17).
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див.mutandis   висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).
Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Згідно із ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Реалізуючи своє право на судовий захист позивач звернувся із позовом за захистом свого права власності шляхом витребування свого майна з чужого володіння та відновлення становища, що існувало до порушення його права - скасування записів про державну реєстрацію права власності на спірне майно.

Так, колегією суддів встановлено, що спірне майно перебувало у власності позивача, та було передано в іпотеку відповідачеві 1 за договором іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. 
Зобов`язання позивача за кредитними договором є припиненим шляхом виконання з 11.09.2014, що в силу положень ст.593 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про іпотеку"  та п. 9.2. договору іпотеки, зумовлює і припинення з 11.09.2014 дії іпотеки на спірне майно.
26.02.2019 спірне майно перейшло до відповідача 1 через звернення відповідачем 1 на нього стягнення шляхом прийняття спірного майна у власність та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності №30470596.
Таким чином, вибуття спірного майна з власності позивача відбулось без достатньої правової підстави і всупереч його волі.
У зв`язку із припиненням договору іпотеки від 08.10.2013 та, відповідно, припинення дії іпотечних відносин між позивачем та  відповідачем 1, колегією суддів не застосовуються положення ст. 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", оскільки запроваджений мораторій на задоволення вимог іпотекодержателя стосується існуючого права іпотеки.
Доводи відповідача 1, які викладені у відзиві на позов, щодо правомірності звернення стягнення на спірне майно у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості позивача за кредитним договором спростовуються фактами, які встановлені господарським судом м. Києва та Північним апеляційним судом під час розгляду справи №910/842/19. Рішення суду у вказаній справі є остаточним, тому факт припинення кредитного та іпотечного зобов`язань є доведеним.   
У подальшому спірне майно було продано відповідачем 1 на торгах третій особі Ревішвілі О.О. , яким у подальшому було подаровано відповідачу 2 Ревішвілі О.І. , у власності якої і перебуває на час розгляду справи.
Вирішуючи даний спір, колегія суддів застосовує наступні приписи законодавства. 
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статей    317    і    319 ЦК України    саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
До відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору застосовується віндикація. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою    статті 388 ЦК України    (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої    статті 216 ЦК України    не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями    387    та    388 ЦК України.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц. та від 18 грудня 2019 року у справі №    522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), а також великій кількості подібних постанов. 
Крім того, в постанові від 14.11.2018 у справі №  183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові у справі № 6-140цс16, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей  387  і  388 ЦК України, є неефективними. 
Велика Палата Верховного Суду також в даній постанові зазначила про те, що вважає, що власник з дотриманням вимог статей  387  і  388 ЦК України  може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.  Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Викладене вище спростовує доводи відповідача 2 та третьої особи, щодо неможливості застосування положень ст.ст. 387, 388 ЦК України в частині витребування спірного майна із добросовісного володіння відповідача 2.
Враховуючі попередні висновки колегії суддів про вибуття спірного майна з власності позивача без достатньої правової підстави (всупереч його волі) та перебування майна у власності відповідача 2, позовні вимоги в частині витребування спірного майна у відповідача 2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги про відновлення становища, що існувало до порушення права шляхом скасування записів про державну реєстрацію прав на спірне майно є похідними від вимоги про витребування майна.
Пунктом 1 частини першої    статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"    установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави, сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи  (постанова Великої плати Верховного суду від 12 березня 2019 р. у справі №911/3594/17).
Враховуючі висновок колегії суддів про порушення права власності позивача на спірне майно, наявності обґрунтованих підстав для витребування цього майна з добросовісного володіння відповідача 2, скасування записів про державну реєстрацію прав власності інших осіб є ефективним способом захисту прав позивача, та вимоги про скасування записів підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта, що він є добросовісним набувачем майна, тому віндикація неможлива, оскільки  стаття 388 Цивільного кодексу України  передбачає право власника на витребування майна саме від добросовісного набувача; реалізація такого права    на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1  статті 388 Цивільного кодексу України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника не з його волі іншим шляхом.
В ході вирішення спору колегією суддів встановлено, що саме ця підстава має місце у спірних правовідносинах.
Отже, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про правомірність вимог позивача про витребування майна з володіння фізичної особи-підприємця Ревішвілі Оксани Ігорівни.
В частині заперечень відповідача 2 щодо належного отримання ним майна на підставі договору дарування, колегія суддів зазначає, що по-перше, це не виключає застосування до спірних правовідносин положень ст. 388 ЦК України та здійснення віндикації, по-друге, майно набуте відповідачем 2 безоплатно, що також свідчить про відсутність перешкод до проведення віндикації.
В частині заперечень відповідача 2 про невстановлення судом першої інстанції доказів вибуття майна проти волі власника, колегія суддів зазначає наступне. 
Воля юридичної особи виявляється через її дії, вчинені відповідно до закону та Статуту (Положенню тощо). У цій справі колегією суддів не встановлено жодних дій позивача, які б свідчили про продовження дії договору іпотеки, наявність волі на відчуження майна після 2014 року, згоду із проведеним спродажем його майна.  
Навпаки, з наявних в матеріалах справи даних, а саме витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки  від 25.09.2014  вбачається, що іпотека дійсно була припинена в 2014 році і відповідний запис внесений до реєстру. Рішення суду у справі № 910/842/19 носить констатаційний характер і лише підтверджує факт припинення кредитного і іпотечного зобов`язань у 2014 році. 
Щодо заперечення відповідача 2 про те, що майно було придбане ФОП Ревішвілі О.О. на публічних торгах, колегія суддів зазначає, що цей факт є безспірним, однак він не перешкоджає проведенню віндикації, оскільки зазначені торги проводились не в порядку, встановленому для виконання судових рішень. 
Також в цій частині колегія суддів зауважує, що набувачі (відповідач 1 та відповідач 2) дійсно є добросовісними і дійсно потерпають від негативних наслідків здійснення банком безпідставної реєстрації права на майно і наступного відчуження цього майна відповідачу 1. Однак ці встановлені судом обставини не перешкоджають проведенню віндикації, яка обумовлена об`єктивною необхідністю захисту прав позивача.    
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Окрім викладеного, колегія суддів звертає увагу учасників спору на наступну суттєву обставину. 
Рішення суду першої інстанції містить значні суперечності щодо статусу відповідача 2, що, загалом, свідчить про недбале відношення цього суду до виготовлення судового рішення і низьку юридичну техніку суду.
Так, у змісті рішення суду першої інстанції (суддя Харакоз К.С.) відповідач 2 почергово іменується то фізичною особою Ревішвілі О.І. , то фізичною особою-підприємцем Ревішвілі О.І., внаслідок чого колегії суддів доволі складно зрозуміти, чи то суд першої інстанції вважає, що він вирішив вимогу про віндикацію, звернену до фізичної особи, і тим самим вийшов за межі своєї юрисдикції, чи то він вирішив цю вимогу, звернену до підприємця (ФОП).  
Внаслідок вказаної непевності, породженої недбалістю суду першої інстанції, колегія суддів вимушена вказати на наступне. 
Повноваження визначати, до кого звернений позов, належать позивачу, оскільки саме позивач подає матеріально-правову вимогу через суд і звертає її до визначеного ним суб`єкта. 
Відповідно до змісту позову від 26.07.2020 віндикаційна вимога звернена до ФОП Ревішвілі О.І. 
На підтвердження підприємницького статусу відповідача позивачем до позову наданий витяг з ЄДРПОУ щодо статусу відповідача 2 як ФОПа.
Аналогічно відповідачка Ревішвілі О.І. при поданні апеляції зазначає свій підприємницький статус і іменує себе ФОП Ревішвілі О.І. 
За таких умов у колегії суддів відсутні будь-які сумніви щодо юрисдикції віндикаційної вимоги, оскільки позовна вимога про віндикацію була пред`явлена до підприємця Ревішвілі О.І. , і апеляційна скарга на рішення про задоволення цієї вимоги була подана підприємцем (ФОП) Ревішвілі О.І., яка таким чином підтвердила свій підприємницький статус у даному спорі.  
Також колегія суддів зазначає, що посилання відповідача 2 на те, що майно було подаровано їй як фізичній особі, не змінює підвідомчості даного спору, оскільки цивільне законодавство України не містить норм про різницю між майном фізичної особи і майном ФОП. Таким чином, спірне майно (база відпочинку), яка має здатність до використання у підприємницькій діяльності, є також майном фізичної особи - підприємця. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття іншого рішення. 
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Ревішвілі Оксани Ігорівни, м. Слов`янськ на рішення господарського суду Донецької області від 06.02.2020 у справі № 905/1397/19 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 06.02.2020 у справі № 905/1397/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Повний тест постанови апеляційного суду складено 03.08.2020.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           В.І. Сіверін  

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко