23.07.20
33/812/239/20

Єдиний унікальний номер судової справи 488/1039/20
Номер провадження 33/812/239/20                 Головуючий у суді першої інстанції: Федорченко А.А. Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП                         Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання - Клімовою А.В.,

за участю: представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 червня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,
ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 червня 2020 року встановлено, що 05 квітня 2020 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого 05 квітня 2020 року о 10 год. 40 хв., водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ моделі 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Новозаводська, біля будинку №10-Б/1 у місті Миколаєві, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя). На місці зупинки транспортного засобу водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotester, на що він відмовився від проходження в присутності двох свідків. Також, ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння і у медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з таким судовим рішенням, представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 червня 2020 року та закрити провадження у справі.
Вважав, що судом при ухваленні оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог законодавства.
 
Стверджував, що 05 квітня 2020 року ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а лише знаходився разом зі своїм батьком ( ОСОБА_3 ) у автомобілі, який було припарковано біля його роботи. 
Також, вважав, що матеріали справи не містять жодного допустимого доказу на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Так, письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що наявні в матеріалах справи, не можуть вважатись належним доказом, оскільки не містять даних щодо документів, що посвідчують їх особи. Більш того, незазначені їх телефоні номери, електронні адреси, а адреса постійного місця проживання свідка ОСОБА_4 взагалі вказана без зазначення номеру квартири.
Окрім того, відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції не є безперервними, та вони також не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того, вказаними відеозаписами незафіксоване ані відібрання пояснень у свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ані факту їх присутності взагалі.
Заслухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.
За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що суддя суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення), за обставин, викладених у даній постанові суду.
З вказаним висновком суд апеляційної інстанції погоджується.
У п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За п.1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9).
Відповідно до положень п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч.ч.2,3,5 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,4,6,7,8 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Відповідно до п.7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року за №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.
Частиною 1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення) передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
З протоколу про адміністративне правопорушення, серія БД №287336 від 05 квітня 2020 року убачається, що 05 квітня 2020 року о 10 год. 40 хв., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки і моделі ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Новозаводська, біля будинку №10-Б/1 у місті Миколаєві, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.
Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Drager Alcotester та у медичному закладі у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , правопорушник відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Вказана обставина знайшла своє підтвердження при дослідженні письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Відповідно до яких, 05 квітня 2020 року близько об 11 годині 15 хвилин, вони були запрошені в якості свідків та в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. 
Недовіряти або сумніватись в правдивості та об`єктивності показів свідків у суду апеляційної інстанції підстав немає. Дані свідки були ознайомлені з їх обов`язками та правами, визначеними ст.63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і доповнюють інші докази по справі.
Тому при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків суд вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, які об`єктивно підтверджено письмовими поясненнями свідків, що у відповідності до положень ст.251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП.
Щодо доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що він не керував транспортним засобом, а лише знаходився в автомобілі разом із батьком, то такі доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки сукупність доказів, які є в матеріалах справи, підтверджують винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення).
Більш того, вказані доводи спростовуються відеозаписом нагрудної камери працівників поліції, згідно якого вбачається, що батько водія ОСОБА_1 декілька разів підтвердив факт керування останнім транспортним засобом. 
При цьому, відеозапис події, яка мала місце 05 квітня 2020 року, на думку апеляційного суду, є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, в якому зафіксовано всі обставини справи і яким спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у вказаних у постанові час та місці, працівники патрульної поліції його не зупиняли, факт руху не бачили, а запис про керування транспортним засобом є надуманим.
Окрім того, відповідно до письмового пояснення свідка ОСОБА_4 , встановлено, що 05 квітня 2020 року, приблизно 10 год. 40 хв. за адресою місто Миколаїв, Інгульський район, вулиця Новозаводська, водій, особу якого потім було встановлено, ОСОБА_1 , 1983 року народження, керував транспортним засобом – автомобілем марки і моделі ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції. У водія були явні ознаки алкогольного сп`яніння.
Згідно пояснень свідка ОСОБА_5 встановлено, що 05 квітня 2020 року близько 10 год. 40 хв., він був свідком того, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем марки і моделі ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Новозаводська та його потім зупинили працівники поліції біля будинку №10Б/1. Водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. 
За такого, доводи ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем є необґрунтованими та судом апеляційної інстанції розцінюються як обраний ним неналежний спосіб захисту та намагання уникнути від адміністративної відповідальності.
Зазначені показання свідків щодо обставин правопорушення та поведінки ОСОБА_1 є логічними, послідовними та такими, що в цілому повністю спростовують версію водія про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що вищевказані свідки вказали недостовірні відомості, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, встановлено не було.
Доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення вказаних свідків, що долучені до матеріалів справи, є шаблонними та недопустимими, оскільки у них поліцейським не було зазначено документів, що посвідчують вказаних вище осіб, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки такі письмові пояснення свідків на місці зупинки транспортного засобу є типовими та особи, вказані як свідки, своїм особистим підписом посвідчили, що вказане у даних поясненнях відповідає фактичним обставинам справи, тому суд вважає пояснення свідків належними та допустимими доками у даній справі.
Відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Оскільки сам факт відмови від проведення тесту за допомогою алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду в медичній установі утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (в редакції, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення), то апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення).
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис з нагрудних камер патрульних поліцейських не є належним допустимим доказом, оскільки він не є безперервним та не містить інформації щодо відібрання пояснень від свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не заслуговують на увагу, оскільки це жодним чином не впливає на зафіксовану інформацію та ті обставини, які мають значення для даної справи.
Крім цього, відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, і на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки. Проте, законодавцем не встановлено імперативної вимоги щодо обов`язкового долучення до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, їх обсягу чи безперервності здійснення.
Отже, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що місцевий суд вірно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, а також що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП (в редакції, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення) відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
При накладенні адміністративного стягнення, місцевий суд обґрунтовано врахував характер вчиненого правопорушення, а також те, що ОСОБА_1 дійсно мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, але відмовився від проходження медичного огляду на з`ясування такого стану. 
Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП (в редакції, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення).
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (в редакції, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення) – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                        Т.В. Серебрякова