ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/6189/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року (суддя суду 1 інстанції Царікова О.В.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій і скасування  рішення,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» звернулося до суду з позовом до Одеської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000225/2 від 02.02.2019 року та визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00089 від 02.02.2019 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач подав відповідачу митну декларацію разом з усіма документами, які підтверджують митну вартість товару, проте відповідачем протиправно прийнято оспорювані рішення з посиланням на невідповідність поданих документів вимогам ч. 10  ст. 58 Митного кодексу України. Так, на думку позивача,  відповідач порушив вимоги ч. 2  ст. 55 МК України  та Правила № 598, оскільки контролюючим не вказано неподання яких саме основних документів унеможливило визначення митної вартості за ціною договору; не зазначено обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі, щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, через що оскаржувані рішення не відповідають вимогам законодавства України.
Рішенням   Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці ДФС № UA500000/2019/000225/2 від 02.02.2019 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС № UA500060/2019/00089 від 02.02.2019 року.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що  під час здійснення відповідачем контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією UA500060/2019/002432 від 30.01.2019 року було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Додатково подані позивачем документи не усунули наявних розбіжностей та декларантом не подані в повному обсязі документи згідно з переліком відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4  статті 53 МК України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Представник  відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином
Представник позивача у судовому засіданні просив відмовити у задоволені апеляційної скарги. 
Перевіривши рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25.10.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» (Україна, покупець) та Bestway (HongKong) InternationalLimited (Продавець), Китай було укладено контракт на поставку продукції № 3121-BW/CN (надалі - Контракт).
На виконання умов Контракту, згідно з інвойсом від 04.12.2018 року №2018ENT7770С, та Специфікацією від 16.08.2018 р. №3 на умовах поставки CFR - Odessa, (згідно з Incoterms 2000) на адресу покупця було поставлено спорядження для кемпінгів: надувний матрац з ПВХ з одного боку покритий синтетичним текстильним матеріалом: матрац надувний 185x76x22 см, арт. 67000 - 2544 шт.; матрац надувний 191x137x22 см, арт. 67002  2000; матрац надувний 203x183x22 см, арт. 67004 - 1400 шт.
Зазначені товари розроблені та виготовлені BestwayInflatabelsandMaterialCorp в Китаї. Товари сертифіковані згідно сертифіката якості від 04.12.2018 б/н.
Загальна вартість поставленої партії Товару склала 37353,11 дол. США.
За умовами контракту товар не був оплачений на момент оформлення митної декларації від 30 січня 2019 року № UA 500060/2019/002432, оскільки умовами контракту (специфікації) оплата покупцем проводиться протягом 30 банківських днів від дати коносамента.
З метою митного оформлення товару, позивач 30 січня 2019 року подав відповідачу митну декларацію № UA 500060/2019/002432 разом з усіма документами, які підтверджують митну вартість товару, що підтверджується відповідними відомостями у графі 44 декларації, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) №3121-BW/CN від 25.10.2017р.; специфікація № 3 до нього від 16.08.2018р.; декларація походження товару № 2018ЕNT777ОС від 04.12.2018 р.; сертифікат якості від 04.12.2018р. рахунок-фактура (інвойс) (Commercialinvoice) № 2018ENT7770С від 04.12.2018р.; пакувальний лист (Packinglist) б/н від 04.12.2018р.; коносамент (Billoflading) № ONEYSH8AAG101802 від 20.12.2018р.; автотранспортна накладна №4247 від 29.01.2018р.; договір страхування від 01.03.2018р. №40-0197-18-00011; страховий сертифікат №40-0197-18-00011/31512 від 21.01.2019 р.
За результатом опрацювання всіх поданих декларантом документів Одеською митницею ДФС встановлено, що подані документи містять розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:
1) відповідно до пп.в) п.2 ч.10  ст.58 МК України  при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
2) згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору. Наданий страховий поліс 40-0197-18-00011/3152 від 21.01.2019 не відповідає вищезазначеним умовам;
3) згідно Специфікації №3 від 16.08.2018 передплата за товар повинна бути здійснена до 10.10.2018 у розмірі 261732,39 дол. США, а остання частина у розмірі 275482,17 дол. США через 30 днів від дати коносамента (дата коносаменту 20.12.2018). Документи, які підтверджують таку передоплату, до митного оформлення не надавалися.
На підставі ч. 3  ст. 53 Митного кодексу України  відповідачем повідомлено декларанта (ідентифікатор повідомлення еf63a15f-526е-4t94-b2fе-60029872сf27) про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації фірми - виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.
У відповідь на повідомлення митного органу позивач листом від 31.01.2019р.вих. № 3101/193 надав пояснення з питань, викладених у повідомленні та наступні документи:прайс-лист виробника товару б/н від 27.07.2018р.;комерційну пропозицію б/н від 01.08.2018р.; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару swift б/н від 09.10.2018р., swift б/н від 18.01.2019р.
За результатом проведеної митної оцінки відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 02.02.2019 року №UA500000/2019/000225/2, згідно з яким митним органом відкоригована задекларована митна вартість товарів із застосуванням другорядного методу- методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.
У зв`язку з прийняттям митницею рішення про коригування митної вартості товару, позивачу було відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.02.2019 року № UA500060/2019/00089.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно зі статтями  49,  50 Митного кодексу України  митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Приписами частини 1 статті  51, частини 1 статті  52 Митного кодексу України  визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
За змістом частини 2  статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до частин 1 та 2  статті 53 Митного кодексу України  у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Перелік додаткових документів, які зобов`язаний подати декларант або уповноважена ним особа у разі якщо документи, зазначені у частині другій  статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари визначені частинами третьою, четвертою  статті 53 цього кодексу.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята  статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до  статті 55 Митного кодексу України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з частиною шостою  статті 54 Митного кодексу України  орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Пунктом першим частини четвертої  статті 54 Митного кодексу України  встановлено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом  статті 57 Митного кодексу України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених  статтею 64 цього Кодексу.
Частинами 2 та 3  статті 58 Митного кодексу України  передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
За правилами частин 4 та 5  статті 58 Митного кодексу України  митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Отже, відповідно до вказаних правових норм, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю, до них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.
Законодавчими нормами чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, та відмови у митному оформленні, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Приписи вказаних правових норм зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів, при цьому, витребовувати контролюючий орган має лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені  статтею 53 Митного кодексу України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Так, підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000225/2 від 02.02.2019 року стали висновку контролюючого органу, що подані документи містять розбіжності, а також не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що посилання відповідача про відсутність у документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) інформації щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів є безпідставними.
Так, відповідно до п. 2.2. Контракту ціна на товар розуміється згідно з умовами FOB Шанхай, КНР (у відповідності до «Інкотермс - 2000»), і включає в себе вартість завантаження товару у постачальника, вартість всіх митних формальностей у країні постачальника, вартість сертифікації товару, вартість пакування, маркування, не включаючи податки та мита на території України.
Отже, умовами контракту № 3121-BW/CN від 25.10.2017р. визначено, що ціна на товар включає в себе вартість пакування та маркування, у зв`язку з чим відсутні підстави для окремого додавання вартості упаковки та маркування до ціни, що фактично сплачена за товар при визначенні митної вартості товару.
Таким чином, доводи відповідача про те, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, не відповідають дійсності.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду у справах №815/5791/17 від 05.03.2019р., №815/4132/17 від 20.03.2018р., №815/3142/17 від 06.03.2018р.
Відносно доводів відповідача, що згідно з Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору, а наданий позивачем страховий поліс 40-0197-18-00011/3152 від 21.01.2019 року не відповідає вищезазначеним умовам, слід зазначити наступне.
Так, згідно з рахунку фактури (інвойсу) від 04.12.2018р. №2018ЕNТ7770C, яким відбулася поставка товару, товар поставлявся за базисом поставки СFR Одеса (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010».Поставка товару на умовах СFR Одеса (вартість і фрахт) передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару, а саме: перевезення товару до порту призначення (фрахт).
При цьому, за умовами поставки CFR ані у продавця, ані у покупця немає обов`язку здійснити страхування товару, а отже, страхування товару будь-якою із сторін контракту може бути здійснене лише за бажанням (згодою) та у будь-який час.
Як слідує з матеріалів справи сторонами погоджено продаж товару на умовах поставки CFR, що слідує зі специфікації від 16.08.2018 року №3 до контракту № 3121-BW/CN від 25.10.2017 року.
З наведеного вище колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що умови CFR – Odessaне мають зобов`язання до Договорів страхування, а отже не визначають мінімальний розмір страхування.
Таким чином, умови поставки за базисом СFR Одеса (вартість і фрахт) не передбачають обов`язку страхування товару, Bestway (HongKong) InternationalLimited як постачальником вірно не здійснювалося морське страхування товару від ризику загибелі або пошкодження під час перевезення.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у справі № 820/734/17 від 25.04.2019р.
Відносно ненадання позивачем до митного органу документів, які підтверджують передплату, а саме: згідно специфікації №3 від 16.08.2018 передплата за товар повинна бути здійснена до 10.10.2018 у розмірі 261732,39 дол. США, а остання частина у розмірі 275 482,17 дол. США через 30 днів від дати коносамента, (дата коносаменту 20.12.2018), колегія суддів зазначає.
Так, згідно з п. 3.1. контракта № 3121-BW/CN від 25.10.2017 року оплата за товар здійснюється покупцем в доларах США, код валюти 840, у формі банківського переводу на рахунок продавця, якщо інше не встановлено у специфікаціях. 
У специфікації від 16.08.2018p. №3 до вказаного контракту зазначено, що оплата за товар повинна бути здійснена до 10.10.2018р. у розмірі 261 732,39 дол. США, а остання частина у розмірі 275 482,17 дол. США через 30 днів від дати коносамента.
Дата коносаменту (Billoflading №ONEYSH8AAG101802) - 20.12.2018р.
Загальна вартість товару за специфікацією складає 537 214,76 дол. США. Товар оплачено за  платіжними документами: SWIFT від 09.10.2018 р. на суму 261732,59 дол. США та від 18.01.2019 р. на суму 275482,17 дол. США.
При цьому, слід зазначити, що позивач повідомляв відповідача про здійснення оплати та надавав йому банківські платіжні документи: SWIFT від 09.10.2018 р. на суму 261732,59 дол. США та SWIFT від 18.01.2019 р. на суму 275 482,17 дол. США, що підтверджується  листом за вих. № 3101/193 від 31.01.2019 р.
Наведене вище спростовує твердження відповідача про ненадання документів про внесення передплати у розмірі 261732,59 грн. до митного оформлення.
Посилання відповідача на практику Верховного Суду, відповідно до якої, позов у цій справі містить вимоги немайнового характеру, на думку колегії суддів, не спростовують правильність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів  Митного кодексу України  надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість, а тому спірні рішення є протиправними та підлягають скасуванню. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року - залишити без задоволення.
РішенняДніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко