ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1243/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/13786/19 Категорія: 306010000 	Пересунько Я. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
представник позивача – адвокат Підгорний Максим Олександрович;
особа, яка подала апеляційну скаргу – представник відповідача – адвокат Макеєв Валерій Федорович; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Макеєва Валерія Федоровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 жовтня 2019 року під час виступу на черговому засіданні Черкаської міської ради депутат ОСОБА_2 поширив інформацію щодо позивача, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: « ОСОБА_3 , вы – «вор», вы воруете государственные деньги. І та субсидія, яка зараз нараховується, і ви з держави крадете ці гроші, то я абсолютно впевнений, що ви як злодій отримаєте набагато вище статтю…це вже гроші…ви не крадій вже у мешканців міста, ви крадій уже у держави», що підтверджується записом на відеохостингу «Ютуб». 
На думку позивача, зазначена інформація є недостовірною, має на меті довести до відома необмеженої кількості осіб викривлену інформацію про його діяльність як засновника ряду приватних підприємств, що надають житлово-комунальні послуги у м. Черкаси, та створити враження вчинення ним злочинів проти власності фізичних осіб та держави, а також є фактичним твердженням за своєю суттю. Поширення такої інформації принижує його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації та діяльності господарських підприємств, засновником яких він є.
Крім того, поширена відповідачем інформація має обвинувальний нахил і висловлена так, ніби вчинення позивачем злочину є доконаним та встановленим правоохоронними органами чи в судовому порядку фактом, що сприймається як пряме звинувачення у вчиненні кримінально караного злочину, порушує презумпцію невинуватості та не може вважатися оціночним судженням на підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію».
Таким чином, оцінюючи висловлювання відповідача, в яких він у ствердній формі вказував на те, що позивач є «вором», «краде гроші», на думку позивача, є формою висловлення фактичних даних, що підлягають перевірці й доказуванню їх дійсності в порядку, встановленому законом. 
Позивач також звернув увагу на те, що неправдиві висловлювання відповідача на засіданні сесії Черкаської міської ради стали приводом до значної кількості публікацій у місцевих ЗМІ, що додатково завдало шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, призвело до хвилювань та необхідності виправдовуватись перед оточуючими, а також вплинуло на зниження рівня довіри до заснованих позивачем компаній, що надають житлово-комунальні послуги мешканцям м. Черкаси.
Виходячи із розумної та справедливої оцінки глибини завданих позивачу душевних страждань, він оцінив завдану йому моральну шкоду у 13 грн 20 коп.
Позивач просив визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує його права й свободи, принижує честь, гідність і ділову репутацію інформацію, поширену відповідачем ОСОБА_2 15 жовтня 2019 року під час виступу на засіданні сесії Черкаської міської ради, а саме: «Пан Бортник, вы – «вор», вы воруете государственные деньги. І та субсидія, яка зараз нараховується, і ви з держави крадете ці гроші, то я абсолютно впевнений, що ви як злодій отримаєте набагато вище статтю…це вже гроші…ви не крадій вже у мешканців міста, ви крадій уже у держави.»; зобов`язати відповідача на першому черговому засіданні сесії Черкаської міської ради з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили спростувати поширену під час свого виступу 15 жовтня 2019 року на засіданні сесії Черкаської міської ради інформацію у такий самий спосіб, як вона була поширена – виступом зі спростуванням; стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 13 грн 20 коп.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію  ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2  під час його виступу на засіданні сесії Черкаської міської ради 15 жовтня 2019 року: «Пан Бортник, вы – «вор», вы воруете государственные деньги.», «…ви з держави крадете ці гроші…», «ви як злодій отримаєте набагато вище статтю…», «ви не крадій вже у мешканців міста, ви крадій уже у держави».
Зобов`язано ОСОБА_2 на першому після набрання законної сили цим рішенням суду черговому засіданні сесії Черкаської міської ради спростувати поширену ним під час виступу на засіданні сесії Черкаської міської ради 15 жовтня 2019 року інформацію, у такий самий спосіб, як вона була поширена – виступом зі спростуванням цієї інформації як такої, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення обґрунтоване тим, що висловлювання відповідача ОСОБА_2 щодо позивача ОСОБА_1 є такими, що можуть бути перевірені на їх правдивість. Поширена відповідачем інформація представлена у формі тверджень, носить фактичний характер, а її поширення стосовно позивача має обвинувальний нахил звинувачення позивача у вчиненні злочину, у зв`язку з чим поширена відповідачем інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Також суд прийшов до висновку, що факт задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання поширеної щодо нього інформації такою, що порушує його честь, гідність, ділову репутацію і зобов`язання відповідача спростувати таку інформацію, є достатньою сатисфакцією для позивача, тому в частині вимог про відшкодування моральної шкоди позов задоволенню не підлягає.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 – адвокат Макеєв Валерій Федорович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі вказує, що наданий позивачем DVD диск із відеозаписом засідання сесії Черкаської міської ради від 15 жовтня 2019 року не є належним і допустимим доказом, оскільки не є оригіналом, а є виготовленою позивачем копією, яка отримана ним із сумнівного і невідомого джерела, тому могла бути і була змінена.
Стверджує, що вислови на записі, який надав позивач, є такими, що вирвані з контексту та перекручені для штучного доведення позову ОСОБА_1 . 
Зазначає, що поширена ОСОБА_2 , як депутатом Черкаської міської ради, під час чергової сесії Черкаської міської ради 15 жовтня 2019 року інформація про діяльність позивача не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а заснована на інформації, яка була предметом звернення виборців – жителів м. Черкаси до ОСОБА_2 як депутата міської ради особисто, висвітлювалась у ЗМІ та є предметом кримінального провадження, інформація про яке є в загальному доступі і широко відома невизначеному колу осіб, та є такою, що містила оціночні судження, стосувалась публічної особи – позивача, рівень критики якої є значно ширшим, та стосувалась суспільного інтересу, пов`язаного із законністю діяльності підприємства, до якого має безпосереднє відношення ОСОБА_1 .
Скаржник вказує, що висловлена ОСОБА_2 критична оцінка діяльності ОСОБА_1 , у зв`язку з якою його й було запрошено на засідання сесії Черкаської міської ради 15 жовтня 2019 року, є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, а поширена інформація не містить жодних конкретних фактів, без їх обгрунтування та посилання на докази, у зв`язку з чим носить характер оціночних суджень, які не підлягають спростуванню, що виключає можливість доведення їх правдивості.
На думку скаржника, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову в частині визнання зазначеної позивачем інформації неправдивою та її спростування, а також у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з безпідставністю заявленого позову та відсутністю доказів на підтвердження позовних вимог і в цій частині.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу та просить відмовити в її задоволенні, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2020 року залишити без змін.
У відзиві вказує, що в обґрунтування рішення суду першої інстанції у даній справі слугував не відеозапис, записаний на DVD диск з виступом ОСОБА_2 від 15 жовтня 2019 року, а наявний у вільному доступі відеозапис у мережі Інтернет, на який у позовній заяві було посилання. Позивач вважає вказаний доказ належним, оскільки він був досліджений під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Вважає, що поширена відповідачем інформація представлена у формі тверджень, носить фактичний характер, а її поширення стосовно позивача має обвинувальний нахил звинувачення позивача у вчиненні злочину, у зв`язку з чим є підстави для задоволення позову про визнання такої інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказане рішення суду не відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є керівником ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» (основним видом діяльності якого є комплексне обслуговування об`єктів), а також одним із співзасновників (бенефіціарних власників) ТОВ «Сантехбудконструкція», правонаступниками якої є 40 інших юридичних осіб, що беруть участь у наданні окремих житлово-комунальних послуг значній кількості мешканців м.Черкаси, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами про реєстрацію юридичних осіб (а.с. 74-76, 95-134).
На засіданні чергової сесії Черкаської міської ради 15 жовтня 2019 року, відеозапис якого розміщений на відеохостингу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в мережі Інтернет за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та був переглянутий судом першої інстанції в судовому засіданні, депутат Черкаської міської ради ОСОБА_2 сказав: « ОСОБА_3 , вы – «вор», вы воруете государственные деньги. І та субсидія, яка зараз нараховується, і ви з держави крадете ці гроші, то я абсолютно впевнений, що ви як злодій отримаєте набагато вище статтю…це вже гроші…ви не крадій вже у мешканців міста, ви крадій уже у держави».
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Макеєв В.Ф. вказує, що зазначені вислови були вирвані із контексту та перекручені, тобто, фактично не заперечує про те, що відповідачем ОСОБА_2 було сказано зазначені слова.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що висловлювання відповідача ОСОБА_2 щодо позивача є такими, що можуть бути перевірені на їх правдивість. Суд вважав, що поширена відповідачем інформація носить фактичний характер та представлена у формі тверджень. 
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем щодо нього, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати  і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади  і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане  з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації свободи кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації»  чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів  та оціночними судженнями. Тоді як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).
Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик, є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (Газета «Україна-центр» проти України, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).
У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен враховувати положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться в Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).
У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики    у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що поширена відповідачем ОСОБА_2 інформація є фактичними твердженнями та може бути перевірена на правдивість. Так, ОСОБА_2 не наведено жодного конкретного факту вчинення позивачем будь-яких протиправних дій, які б підпадали під ознаки конкретного кримінального праповорушення. Отже і посилання суду першої інстанції на відсутність вироку щодо позивача про вчинення таких дій, які підпадають під ознаки злочину, на який вказав відповідач, чи повідомлення про підозру утому кримінальному правопорушенні, про які зазначив відповідач у своєму виступі, є безпідставними.
Колегія суддів враховує, що позивач ОСОБА_1 є керівником та засновником ряду юридичних осіб, які займаються наданням окремих житлово-комунальних послуг значній кількості жителів міста Черкаси, зокрема, ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» та ТОВ «Сантехбудконструкція», правонаступниками останнього є 40 інших юридичних осіб. На сесії Черкаською міської ради 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відповідав на запитання депутатів міської ради щодо роботи вказаних товариств.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є публічною фігурою в м. Черкаси в розумінні Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя, та щодо діяльності юридичних осіб, засновником та керівником яких він є, існує багато публікацій у засобах масової інформації, що свідчить про суспільний інтерес до діяльності позивача (а.с.36-51).
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вірно визнав, що сторони є публічними фігурами у суспільному житті м. Черкаси. Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, що свідчить про визнання ним вказаного факту.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що оскільки позивач є публічною особою міста Черкаси, а отже, межа допустимої критики стосовно нього як публічної особи, є значно ширшою, ніж щодо приватної особи, а його діяльність є об`єктом значного суспільного інтересу.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що інформація, висловлена відповідачем ОСОБА_2 на сесії Черкаської міської ради 15 жовтня 2019 року є оціночними судженнями, оскільки вона не містить фактичних даних, а є критикою та оцінкою дій позивача ОСОБА_1 як керівника та засновника юридичних осіб, що надають житлово-комунальні послуги жителям міста Черкаси. Отже вказані оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_2 на засіданні сесії Черкаської міської ради 15 жовтня 2019 року вказаного вище змісту, задоволенню не підлягають.
Оскільки позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 спростувати поширену ним інформацію на засіданні сесії Черкаської міської ради 15 жовтня 2019 року та про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовної вимоги про визнання інформації недостовірною, вони також задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції неповно дослідив фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, не врахував аргументи та доводи сторін у справі,тому дійшов необґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Макеєва Валерія Федоровича слід задовольнити, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Крім того, у зв`язку з тим, що скаржник ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1152,60 грн. 
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Макеєва Валерія Федоровича задовольнити. 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2020 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1152 гривні 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 та пунктом 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                  

Повний текст постанови складений 23 липня 2020 року.