Ухвала                                         
 
08 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 467/134/18
провадження № 61-5874св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
Яремка В. В., 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 , 
 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Прокопчук Л. М., Самчишиної Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» (далі - ТОВ «Агрофірма «Вісла») про визнання договору оренди землі припиненим, визнання додаткового договору недійсним.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником земельної ділянки площею 8,89 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.
 
Після розпаювання земельна ділянка оброблялася колгоспом «Жовтневі сходи», після ліквідації колгоспу на підставі усної домовленості земельну ділянку стало обробляти ТОВ «Агрофірма «Вісла», однією з умов домовленості було те, що за його вимогою, висловленою після збору врожаю, відповідач має негайно повернути земельну ділянку. У 2016 році він звернувся до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки, проте відповідач відмовив у її задоволенні, посилаючись на укладений між ними договір оренди земельної ділянки 
від 20 жовтня 2006 року та додатковий договір до нього, яким термін дії договору збільшено до 15 років. 
 
На підтвердження зазначеного йому були надані фотокопії договору оренди землі від 20 жовтня 2006 року, зареєстрованого Миколаївською регіональною філією 16 січня 2008 року за № 040400500017, та додаткового договору 
від 07 жовтня 2007 року № 454, зареєстрованого в Арбузинському районному відділі регіональної філії № 5 Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельних ресурсах 
21 листопада 2007 року за № 040700500506.
 
Під час судового розгляду з`ясувалося, що існує також додатковий договір 
від 18 серпня 2008 року № 365 до договору оренди землі від 20 жовтня 
2006 року, яким строк оренди земельної ділянки визначено у 25 років.
 
Посилаючись на те, що договір оренди землі від 20 жовтня 2006 року є припиненим, оскільки термін його дії сплив 16 січня 2018 року, а додатковий договір до нього від 18 серпня 2018 року він не підписував, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив визнати недійсним додатковий договір від 18 серпня 2008 року № 365 до договору оренди землі від 29 травня 2006 року № 454, та визнати припиненим договір оренди землі від 20 жовтня 2006 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний договір, укладений від імені ОСОБА_1 , підписаний не ним, а іншою особою, а отже укладений за відсутності волевиявлення позивача, що свідчить про наявність підстав для визнання його недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України. Проте, встановивши, що позивачу з 04 грудня 2013 року було відомо про факт укладення та реєстрації оспорюваного ним договору оренди землі, а отже, починаючи з 04 грудня 2013 року, він мав можливість та зобов`язаний був довідатись про порушення його майнових прав, суд дійшов до висновку, що позивач звернувся з позовом з пропуском трирічного строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним додаткового договору від 18 серпня 2018 року до договору оренди землі від 20 жовтня 2006 року відмовлено за спливом позовної давності, строк договору оренди землі складає 25 років, який на момент розгляду справи не закінчився, а тому відсутні підстави для визнання договору оренди землі 
від 20 жовтня 2006 року припиненим.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано недійсним додатковий договір від 18 серпня 2008 року № 365 до договору оренди землі від 29 травня 2006 року № 454, укладений між 
ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Вісла», зареєстрований 15 вересня 2008 року Миколаївською регіональною філією № 5 Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельним ресурсам за № 040800500090.
 
Визнано припиненим договір оренди землі, укладений 20 жовтня 2006 року, між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» та зареєстрований 16 січня 2008 року Миколаївською регіональною філією № 5 Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельним ресурсам у книзі державної реєстрації договорів оренди за № 040800500017.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання додаткового договору недійсним у зв`язку зі спливом позовної давності, суд першої інстанції не звернув увагу, що зміст акту підтвердження особи орендодавця по договору оренди земельної ділянки від 04 грудня 2013 року не містить інформації щодо оспорюваного додаткового договору оренди земельної ділянки від 18 серпня 
2008 року, зокрема, дати його укладення, дати реєстрації, умов, за яких укладено цей договір. Сам по собі факт зазначення в цьому акті строку оренди 25 років, при тому, що позивач стверджував, що підписував не заповнений бланк акту, не може свідчити про те, що ОСОБА_1 саме в день складання цього акту довідався або міг довідатися про порушення свого права, а саме про укладання оспорюваного договору, який він не підписував. Надані представником позивача відомості про сплату орендної плати позивачу протягом 2014-2016 років також не можуть свідчити про обізнаність позивача про додатковий договір 
від 18 серпня 2018 року, оскільки на той час земельна ділянка перебувала в оренді відповідача, що не заперечував й позивач. Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку, що позивач дізнався про оспорюваний ним договір від 18 серпня 2008 року лише 02 березня 2018 року, коли копію цього договору надав до суду представник відповідача, а тому саме з цієї дати слід відраховувати початок перебігу позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання додаткового договору недійсним. Урахувавши, що договір оренди землі від 20 жовтня 2006 року був зареєстрований Миколаївською регіональною філією № 5 ДП «Центр ДЗК» Державного комітету України по земельних ресурсах 16 січня 2008 року за № 04080050017, а тому саме з дати державної реєстрації він набрав чинності та почався відлік строку його дії, який відповідно до умов договору складає 10 років, апеляційний суд дійшов до висновку, що 17 січня 2018 року строк дії договору оренди землі 
від 20 жовтня 2006 року закінчився, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання зазначеного договору припиненим є обгрунтованими та підлягають до задоволення. 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та позицій інших учасників справи
 
У березні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Агрофірма «Вісла», у якій заявник просив скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року та залишити в силі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач дізнався про існування оспорюваного додаткового договору від 18 серпня 2008 року лише в березні 2018 року, оскільки апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги акт підтвердження особи орендодавця від 04 грудня 2013 року, в якому зазначено, що договір оренди землі, зареєстрований 16 січня 2008 року за № 04080500017, укладено на 25 років, а отже підписуючи зазначений акт ОСОБА_1 підтвердив факт обізнаності про наявність додаткового договору оренди від 18 серпня 
2008 року, а отже початок відліку позовної давності необхідно відраховувати саме з 04 грудня 2013 року. Апеляційний суд не звернув увагу, що позивач не довів, що він не міг дізнатися про порушення свого права раніше, оскільки земельна ділянка використовується заявником за призначенням з 2014 року, за користування якої позивач отримував орендну плату відповідно до умов договору. Обов`язок позивача довести, що він не міг довідатися про порушення свого права, випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 81 ЦПК України, відповідач навпаки повинен довести, що інформацію про порушення свого права позивач міг отримати раніше (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 16 листопаді 2016 року у справі № 6-2469цс16, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, а також правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21 лютого
2018 року у справі 144/1292/15-ц, від 16 січня 2018 року у справі 
№ 397/1402/15-ц).        
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 
2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України, у редакції на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, у редакції на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій  
 
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 8,89 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. 
 
20 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка 8,89 га, що розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, строк дії договору 10 років. Договір зареєстрований Миколаївською регіональною філією № 5 ДП «Центр ДЗК» Державного комітету України по земельних ресурсах 16 січня 2008 року за № 04080050017.
 
18 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» укладено додатковий договір № 365 до договору оренди землі від 29 травня 2006 року 
№ 454, відповідно до якого, строк дії договору оренди землі збільшено до 
25 років. Зазначений договір зареєстрований Миколаївською регіональною філією № 5 ДП «Центр ДЗК» Державного комітету України по земельних ресурсах 15 вересня 2008 року.
 
Судами визнана належність даного додаткового договору до спірного договору оренди землі від 20 жовтня 2006 року, що зареєстрований 16 січня 2008 року.
 
Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30 липня 2018 року 
№ 18-571-572-573, підпис на другому та третьому примірниках додаткового договору від 18 серпня 2008 року № 365 до договору оренди землі від 29 травня 2006 року № 454 виконано не   ОСОБА_1 , а іншою особою.Підпис в акті підтвердження особи орендодавця по договору оренди земельної ділянки 
від 04 грудня 2013 року виконано особисто ОСОБА_1 . 
 
Обгрунтування підстав зупинення касаційного провадження
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 145/2047/16-ц (провадження 
№ 61-41245св18) за позовом ОСОБА_3 до Селянсько-фермерського господарства «Терра» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 11 липня 2018 року, з підстав необхідності відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі 
№ 6-48цс15, оскільки існує необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у сфері визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, на тій підстав, що він не підписаний наймодавцем (орендодавцем).
 
Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважала, що для тих ситуацій коли судами встановлено, що орендодавець не підписував оспорюваний договір його слід кваліфікувати як неукладений, та відмовляти в визнанні недійсним в тому разі, коли наймодавець (орендодавець) отримує орендну плату, визначену в договорі, а наймач (орендар) користується земельною ділянкою із посиланням на пункт 6 статті 3 ЦК України та доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), та не застовувати в таких випадках частину третю статті 203 та частину першу статті 215 ЦК України. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу 
№ 145/2047/16-ц (провадження № 61-41245св18) прийнято дорозгляду.
 
У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними тим, що є предметом спору у справі № 145/2047/16-ц, зокрема стосуються застосуванню позовної давності з урахуванням фактично отриманої орендної плати
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Ураховуючи наведене, колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 145/2047/16-ц.
 
Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 467/134/18 за позовом  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про визнання договору оренди землі припиненим, визнання додаткового договору недійсним, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 145/2047/16-ц (провадження 
№ 14-499цс19) за позовом ОСОБА_3 до Селянсько-фермерського господарства «Терра» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 11 липня 2018 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною, і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   О. В. Ступак
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков 
Б. І. Гулько
Г. І. Усик 
                                                                                   В. В. Яремко