ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/10877/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
за рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 р. (суддя Лозицька І.О., м. Дніпро) у справі № 160/10877/19
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення пенсії позивача протиправною визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу, викладене в листах відповідача від 23.08.2019 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії: провести поновлення виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії позивачу. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 4772/03.05-12 від 23.08.2019 року про відмову в поновленні пенсії позивачу.  Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення виплати пенсії позивачу з 15.08.2019 року, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з проведенням індексації. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду в частині строку, з якого має бути поновлена пенсія позивача, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Зазначає, що суд помилково ототожнив строки, встановлені для поновлення пенсії зі строками звернення до суду. Посилається на правову позицію, висловлену Верховним Судом у справі № 815/1226/18, яку просить врахувати під час прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині строку, з якого має бути поновлено виплату пенсії позивачу.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що  скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянином України, що підтверджується його паспортом громадянина України для виїзду за кордон.
Позивачу була призначена пенсія за вислугу років з 08.07.1994 року, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".
У зв`язку з виїздом до Ізраїлю, у 1997 році виплату пенсії позивачу припинено.
15.08.2019 року представник позивача, що діє на підставі нотаріально засвідченої довіреності, надіслав до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за вислугу років.
Листом від 23.08.2019 року №4772/03.05-12  відповідачем відмовлено у поновлені виплаті пенсії позивачу. В обґрунтування відмови зазначено, що відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 (зі змінами), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.
Позивач, не погодившись з відмовою у поновлені йому виплати пенсії, звернувся до суду з позовною заявою.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV було передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон, пенсія призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 (далі - Рішення №25-рп/2009) друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
З дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, оскільки виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа. 

Щодо позовної вимоги стосовно зобов`язання відповідача провести поновлення виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 року, суд виходив з того, що  згідно з п.1.7. Порядку № 22-1, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
З урахуванням наведених положень Порядку № 22-1, та враховуючи ту обставину, що представник позивача із заявою про поновлення пенсії звернувся до відповідача 15 серпня 2019 року, позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії позивачеві з 07.10.2009 року є необґрунтованою, оскільки пенсіонер (через представника) із такою заявою про поновлення до 15 серпня 2019 року не звертався.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ухвалою від 08 листопада 2019 року в справі № 815/1226/18 касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважав за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України.
На час розгляду справи № 160/10877/19 у суді першої інстанції Великою Палатою Верховного Суду ще не було прийняте відповідне процесуальне рішення. Проте, у відповідності до п.5 ч. 2 ст. 236 КАС України, суд мав можливість зупинити провадження у справі до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.
На теперішній час постановою від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду відступив від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 08 грудня 2015 року у справі № 21-5653а15, від 12 квітня 2016 року у справі № 462/9427/13-а, від 08 червня 2016 року у справі № 505/2135/14-а та від 11 жовтня 2016 року у справі № 404/4541/15-а, про те, що виниклі спори щодо поновленням виплати раніше призначених пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 мають вирішуватися з урахуванням норм процесуального права – статей 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2015 року).
Велика Палата дійшла висновку, що статті 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Отже, доводи апеляційної скарги слід прийняти до уваги та змінити рішення суду в частині визначення строку, з якого має бути поновлена виплата пенсії позивачу, визнавши, що поновлення виплати має відбутися з 07 жовтня 2009 року.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. 

Порушення норм матеріального і процесуального права у відповідності до ст. 317 КАС України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржує позивач.
Керуючись ст. 317, 321, 322 КАС України, апеляційний суд 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення суду першої інстанції у справі № 160/10877/19 змінити, виклавши четвертий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з проведенням індексації.».
В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко