ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13602/19                                                     Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Келеберда В.І.                                                                                                                                                              Суддя-доповідач Шурко О.І.                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  23 вересня 2020 року                                                                                              м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Шурка О.І.,
суддів                                        Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,
при секретарі                               Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання дій неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби  у місті Києва з вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року №0017314202, №0017324202 та №0017304202, які обґрунтовує тим, що 16 лютого 2019 року на її адресу надійшов Акт від 07 лютого 2019 року №237/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року, на підставі висновків якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем      подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким      відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував фактичні      обставини справи та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. 
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення,      виходячи      з      такого.
Судом першої інстанції встановлено, що   відповідно до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 09 січня 2019 року №68 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 .
За результатами проведеної ГУ ДФС в м. Києві документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року складено Акт перевірки від 07 лютого 2019 року №237/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 , за висновками якого встановлені наступні порушення: підпункту "а" пункту 176.1  статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України - не надано до перевірки Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;          підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 з урахуванням вимог підпункту "д" підпункту 164.2.7 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України - не задекларовано річних оподатковуваний дохід за 2015 рік у сумі 1 155 743,82 грн. та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 230 539,76 грн.; підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Кодексу - не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2015 рік у сумі 17 336,16 грн.
Контролюючий орган дійшов зазначених висновків, виходячи з того, що ОСОБА_1 у 2015 році відповідно даних ЦБД ДРФО ДФС України мала взаємовідносини з ПАТ "Укрсиббанк" та отримала оподатковуваний дохід як додаткове благо у вигляді основної суми боргу, анульованої кредитором, що підтверджується інформацією ПАТ "Укрсиббанк", зокрема, лисом від 20 листопада 2018 року №14-2-02/65539. У цьому зв`язку ОСОБА_1 направлено листа від 02 листопада 2018 року щодо виконання обов`язку подання уточнюючої декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік та декларування доходу як додаткове благо.
У свою чергу ПАТ "Укрсиббанк" подано до контролюючого органу  податковий розрахунок за формою 1-ДФ за 4 квартал 2015 року, у якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу - 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) ОСОБА_1 у сумі 1 155 743,82 грн., надавши копію повідомлення про анулювання боргу №31-7/914 від 25 грудня 2015 року, у якому підтверджено , що в звіті за формою 1-ДФ відображена сума анульованої (прощеної) заборгованості (основного тіла кредиту) за самостійним рішенням банку, з відповідним повідомленням боржника про прощення боргу в порядку, передбаченому підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.
Відповідач зазначає, що відповідно до підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 31 грудня 2015 року) до загального місячного (річного) доходу платника податків включається дохід, отриманий як додаткове благо, зокрема, у вигляді основного боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі, якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 01 січня звітного податкового року. 
Отже, за висновками Акту від 07 лютого 2019 року ОСОБА_1 не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2015 рік доходи, отримані у вигляді додаткового блага у сумі 1   155 743,82 грн., які підлягають відображенню платником в декларації про майновий стан і доходи, та не сплачено податок на доходи фізичних осіб до бюджету з такого доходу, чим порушено підпункт "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункт 168.2.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України. 
Встановлено також, що ОСОБА_1 подано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік №1600037214 від 22 квітня 2016 року та уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік №1600044201 від 09 червня 2016 року , проте не задекларовано дохід, отриманий у вигляді додаткового блага. 
Позивач з такими висновками не згодна та стверджує, у свою чергу, що проценти, нараховані банком за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку та, відповідно, у разі прощення (анулювання) таких процентів, відсутні підстави вважати їх додатковим благом, з чим звернулася до суду. 
Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та зазначив, що у відповідача не виникло достатніх підстав не тільки для висновків, покладених в основу Акту перевірки від 07 лютого 2019 року щодо порушень вимог податкового законодавства, а й для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року та нарахування штрафних санкцій і пені за несвоєчасне виконання податкових зобов`язань, оскільки позивач не отримувала додаткового блага у 2015 році та не мала сплачувати податку з таких доходів та відображати їх у річній податковій декларації.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. 
Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України визначено, що загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.
Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України.
Відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
У пп. 14.1.47, 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України закріплено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.
Згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Як вже встановлено судом, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року №0017314202, №0017324202 та №0017304202 стали обставини отримання ОСОБА_1 доходу, отриманого як додаткове благо, зокрема, у вигляді основного боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доходу платника податку. Проте, у разі, коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума процентів, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом, наданим платнику податку. 
Контролюючий орган повинен був встановити, що саме було прощено (анульовано) банком: сума процентів або самого кредиту, для того, щоб вірно визначити базу оподаткування, чого зроблено не було, та як наслідок, не встановлено дійсного обсягу податкових зобов`язань, обов`язок щодо декларування та сплати яких виник після отримання додаткового блага у вигляді прощеної (анульованої) суми боргу за кредитним договором. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у квітні та жовтні 2016 року ДПІ у Дніпровському районі м. Києва надавала позивачу роз`яснення, у яких чітко зазначено, що до доходу платника податку не включається сума, прощена (анульована) кредитором щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла.
Проаналізувавши наведене, колегія суддів зазначає, що вбачає правові підстави для задоволення адміністративного позову та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року №0017314202, №0017324202 та №0017304202
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 195, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                                Шурко О.І.

Судді:                                                                                          Василенко Я.М.

          Степанюк А.Г.

Повний текст постанови виготовлено 28.09.2020.