ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року	Львів	Справа № 300/1761/19 пров. № А/857/2941/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В., 
з участю секретаря судового засідання Федак С.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства – фірми «Інвестцентр» до Головного управління ДПС у Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

суддя (судді) в суді першої інстанції – Остап`юк С.В., 
час ухвалення рішення – 14:44:53, 
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ, 
дата складання повного тексту рішення – 27.01.2020 року, 

ВСТАНОВИВ:

ПП фірма «Інвестцентр» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Івано-Франківській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Івано-Франківській області, яким просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.05.2019 року № № 0004051411, 0004061411, 0004071411. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020року позов задоволено. 
Рішення мотивоване тим, що господарські відносини між ПП фірмою «Інвестцентр» та його контрагентами ТОВ «Донстройконсалтинг», ТОВ «Оман Груп», ТОВ «ТК «Центр-Холдинг», ТОВ «Ексім-Буд Компані», ТОВ «Укрбуд-Холдинг», ТОВ «Охоронна компанія «Цитадель», ТОВ «Захід Ойл Груп», ТОВ «Агромонтажник АТБ», ТОВ «Хай Тек Ойл» у періодах, що перевірялись, документально підтверджені та мали реальний характер. Отже, позивачем правомірно сформовані показники податкової звітності податку на прибуток та податку на додану вартість за перевірений період. 
Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач. Вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає наступне. Щодо контрагента ТОВ «Донстройконсалтинг» вказує, що таким фактично було надано послуги з організації залізничних перевезень, а також відсутні придбання послуг оренди приміщень чи ємностей для зберігання нафтопродуктів, а також реалізація дизельного палива та базового масла. Щодо ТОВ «Оман Груп» вказує, що у такого відсутні власні транспортні засоби та подальша реалізація дизельного палива. Щодо ТОВ «ТК «Центр-Холдинг» зазначає, що 17 листопада 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені матеріали досудового розслідування № 32017100060000104 за фактом фіктивного підприємництва за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч. 1 ст.205 КК України. Також на наявність матеріалів досудового розслідування за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч. 2 ст.209 КК України, в наведеному реєстрі вказує щодо контрагента позивача ТОВ «Ексім-Буд Компані», ТОВ «Охоронна компанія «Цитадель» та ТОВ «Захід Ойл Груп». Щодо ТОВ «Укрбуд-Холдинг» робить висновок, що службові особи підприємств-вигодонабувачів за участю невстановлених осіб-співорганізаторів конвертаційних груп, за попередньою змовою зі службовими особами ДФС, сприяли незаконному формуванню фіктивного податкового кредиту. Підсумовуючи скаржник вказує, що сам факт наявності у позивача податкових чи видаткових накладних, інших документів з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Як встановив суд, в період з 18.03.2019 року до 05.04.2019 року працівники Головного управління ДПС у Івано-Франківській області провели документальну планову виїзну перевірку ПП фірми «Інвестцентр» з питань дотримання податкового та валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року 31.12.2018 року, за результатами якої складено акт від 12.04.2019 року № 310/09-19-14-11/31263441. В акті перевірки контролюючий орган стверджує про порушення позивачем: п. п. 44.1, 44.6 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, розділу ІІІ «Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 року № 73, п. п. 10, 11 «Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, п. п. 5, 7, 8, 21 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290, п. 5 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року № 20, ст. ст. 1, 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп. 1.2 п. 1, пп. пп. 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 п. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 1638983,00 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на 450117,00 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено залишок від`ємного значення (рядок 21 декларації) за грудень 2018 року на 27943,00 грн. 
На підставі зазначеного акту перевірки Головне управління ДПС у Івано-Франківській області винесло податкові повідомлення-рішення від 17.05.2019 року: № 0004071411, яким ПП фірмі «Інвестцентр» зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість на 27943,00 грн.;  №0004051411, яким ПП фірмі «Інвестцентр» збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем 1638983,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 409746,00 грн.; № 0004061411, яким ПП фірмі «Інвестцентр» збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на 450117,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 112529,00 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність зазначених податкових повідомлень-рішень, зважаючи на таке. 
В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність – це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. 
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України  для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати – це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). 
Згідно з п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу. 
Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит – це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 
Пунктом 185.1 ст. 185 даного Кодексу передбачено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. 
Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.
Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 201.1 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. 
На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних). Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. 
При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Проте зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.
При цьому, для формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (робіт, послуг). При цьому, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту, а необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару (робіт, послуг) мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена, зокрема, ст. ст. 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704. 
Відповідно до змісту вказаних норм для надання первинним документам юридичної сили і доказовості вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне отримання товарів (робіт, послуг). Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України є необхідними для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною і достатньою підставою для включення цих витрат до податкового кредиту.
Підставою винесення відповідачем вказаних податкових повідомлень-рішень є, як описано вище, безпідставне, на думку контролюючого органу, відображення ПП фірмою «Інвестцентр» в податковому обліку сум витрат та податкового кредиту за господарськими операціями із контрагентами ТОВ «Донстройконсалтинг», ТОВ «Оман Груп», ТОВ «ТК «Центр-Холдинг», ТОВ «Ексім-Буд Компані», ТОВ «Укрбуд-Холдинг», ТОВ «Охоронна компанія «Цитадель», ТОВ «Захід Ойл Груп», ТОВ «Агромонтажник АТБ», ТОВ «Хай Тек Ойл». Зокрема, відповідач посилається на те, що провести зустрічні звірки по вказаних контрагентах неможливо, оскільки такі не знаходяться за юридичними адресами та не надали податковому органу первинних документів, в тому числі по взаємовідносинах з позивачем. Вказане підтверджується актами про неможливість проведення зустрічних звірок, складених контролюючими органами за місцем реєстрації цих контрагентів. 
В цьому контексті колегія суддів зазначає наступне. 
Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Донстройконсалтинг» укладено договори поставки нафтопродуктів за № 01-22/1117 від 22.11.2017, № 01-10/0418 від 10.04.2018 та договір купівлі-продажу № 01-11/1018 БМ від 11.10.2018.
На виконання договорів поставки нафтопродуктів за № 01-22/1117 від 22.11.2017, № 01-10/0418 від 10.04.2018 постачальником надано покупцю видаткові накладні на товар (дизельне паливо Євро Сорт С клас К5) за № Но-0000009 від 23.11.2017, № Дк-0000007 від 22.12.2017, № Дк-0000015 від 28.12.2017, №Ап-0000001 від 17.04.2018. Постачальником виставлено рахунки-фактури №СФ-0000193 від 22.11.2017, №СФ- 000203 від 19.12.2017, №СФ-000209 від 21.12.2017, № СФ-0000019 від 10.04.2018. Згідно виписок банку за 23.11.2017 на рахунок позивача від покупця поступили кошти в сумі 301  000 гривень, за 19.12.2017 – в розмірі 749  100 гривень, за 17.01.2018 – в розмірі 360  000 гривень, за 19.01.2018 – 49    000 гривень, за 22.01.2018 – в розмірі 69    800 гривень, за 10.04.2018 та за 16.04.2018 поступили кошти в загальній сумі 508  200 гривень.
Транспортування вказаного товару (пального, нафти) здійснювалось згідно товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 04-23/1117 НП, № 01-22/1217 НП від 22.12.2017, № 01-28/1217 НП від 28.12.2017, №01- 17/0418 НП від 17.04.2018. Вказаний товар було доставлено від пункту навантаження м. Івано-Франківськ вул. Блавацького, 6 до пункту розвантаження: м. Дніпро, вул. Б. Хмельницького, 16, автомобілем державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп державний № НОМЕР_2 .
На виконання договору купівлі-продажу № 01-11/1018 БМ від 11.10.2018 позивачем поставлялися ТОВ «Донстройконсалтинг» нафтопродукти (Базове масло) виробництва Республіка Сербія. Продавцем було надано Покупцю видаткову накладну № Ок-0000004 від 24.10.2018 на Товар (Базове масло НС 3N) кількістю 22.540 т. Оплата здійснена на підставі виставленого рахунку-фактури №СФ-0000067 від 22.10.2018. Згідно виписки по рахунку від 12.10.2018р. на рахунок позивача від покупця поступили кошти в сумі 506    000 гривень, в тому числі податок на додану вартість – 84 333, 33 гривень.
Транспортування вказаного товару (Базове масло НС 3N) здійснювалось згідно товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 01-24/1018 НП від 24.10.2018. Вказаний товар було доставлено від пункту навантаження м. Івано-Франківськ вул. Блавацького, 6 до пункту розвантаження: м. Дніпро, вул. Б. Хмельницького, 16, автомобілем державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , причіп державний № НОМЕР_4 та прийнято ОСОБА_1 .
Таким чином, протягом періоду з 01.01.2016 до 31.12.2018 ТОВ «Донстройконсалтинг» на розрахунковий рахунок ПП-Фірма «Інвестцентр» було перераховано грошових коштів в загальній сумі 2 543    100 гривень.
Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Оман Груп», суд встановив, що між позивачем та ТОВ «Оман Груп» 13.03.2018 укладено Договір №01-13/0318 поставки нафтопродуктів. На виконання умов цього договору від ТОВ «Оман Груп» надійшла заявка на відвантаження № 1 від 14.03.2018р. на дизельне паливо у кількості 36 000 л., яка містить реквізити Вантажоодержувача, найменування нафтопродукту, кількості, поштової адреси, повного найменування вантажоодержувача. Постачальником надано Покупцю видаткову накладну № Мр-0000002 від 14.03.2018 на товар (дизельне паливо Євро Сорт Е клас К5) кількістю 36 000 л., оплата здійснюється на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури №СФ-0000010 від 13.03.2018. Згідно виписки банку за 14.03.2018 на рахунок ПП-Фірма «Інвестцентр» від покупця поступили кошти в сумі 779    400 гривень. Транспортування вказаного товару (пального) здійснювалось згідно товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 01-14/0218 НП. Вказаний товар було доставлено від пункту навантаження м. Івано-Франківськ вул. Блавацького, 6 до пункту розвантаження, що вказано у Заявці, а саме: вул. Леніна, 34, с. Партизанське, Дніпропетровська область, автомобілем державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , причіп державний № НОМЕР_2 .
Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «ТК «Центр-Холдинг», суд встановив, що між позивачем та ТОВ «ТК «Центр-Холдинг» укладено Договір № 01-05/082016 поставки нафтопродуктів, на виконання умов якого Продавцем було надано Покупцю видаткові накладні № Ав-0000001 від 10.08.2016, № Ав-0000002 від 10.08.2016 на товар (дизельне паливо ДТ-Л-К5, сорт С (євро). Оплата здійснена на підставі рахунку-фактури №СФ-0000090 від 05.08.2016 та рахунку-фактури № СФ-0000091 від 05.08.2016. Транспортування вказаного товару здійснювалось згідно товарно-транспортних накладних № 02-10/0816 НП від 10.08.2016, № 02- 10/0816 НП від 10.08.2016. Вказаний товар було доставлено від пункту навантаження м. Івано-Франківськ вул. Блавацького, 6 до пункту розвантаження: м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпробудівська, 25, автомобілем MAN державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , причіп державний № НОМЕР_7 та автомобілем DAF державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , причіп державний № НОМЕР_4 . 
Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Ексім-Буд Компані», суд встановив укладення з позивачем 11.04.2017 договору № 01-11/0417 поставки нафтопродуктів. Постачальником надано Покупцю видаткову накладну № Ап-0000004 від 13.04.2017 на товар (Дизельне паливо Євро, сорт Е клас К5) кількістю 34000 л. вартістю 659 600,00 грн., в т. ч. ПДВ - 109 933,33 грн. Після зарахування коштів в сумі 659 600,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку за 11.04.2017р., Постачальником було відвантажено товар. Транспортування вказаного товару (Дизельне паливо Євро сорт Е клас К5) в кількості 34000,0 л. здійснювалось згідно товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 02- 13/0417 НП від 13.04.2017р. Вказаний товар було доставлено від пункту навантаження м. Івано- Франківськ, вул. Блавацького, 6 до пункту розвантаження: м. Київ, пр. Комарова, 42 автомобілем державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп державний № НОМЕР_7 .
Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Укрбуд-Холдинг», суд встановив укладення ним з позивачем 23.12.2016 договору за № 01-23/12116 поставки нафтопродуктів. На виконання умов Договору від ТОВ «Укрбуд-Холдинг» надійшла заявка на відвантаження дизельного палива у кількості 30 010  л., яка містить реквізити Вантажоодержувача, покупцю надано видаткову накладну № Дк-000023 від 30.12.2016 на товар (дизельне паливо Євро Сорт Е клас К5) кількістю 30 010 л. Позивачем виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000303 від 23.12.2016. Згідно з виписки/особового рахунку банку за 29.12.2016р. на рахунок ПП-Фірма «Інвестцентр» від покупця поступили кошти в сумі 558    186. Транспортування вказаного товару (пального) здійснювалось згідно товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 01-30/1216 НП. Вказаний товар було доставлено від пункту навантаження м. Івано-Франківськ вул. Блавацького, 6 до пункту розвантаження, що вказано у Заявці, а саме: вул. Леніна, 51, м. Олександрія, Кіровоградська область, автомобілем DAF державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , причіп державний № НОМЕР_4 . 
Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Охоронна компанія «Цитадель», суд встановив укладення ним з позивачем 11.08.2016 Договору № 01-11/082016 поставки нафтопродуктів, на виконання умов якого продавцем було надано Покупцю видаткові накладні на товар (Дизельне паливо) № Ав-0000014 від 20.08.2016,  № Ав-0000016 від 24.08.2016, № Ав-0000017 від 26.08.2016, № Сн-0000003 від 03.09.2016, № Сн-0000004 від 07.09.2016. Оплата здійснена на підставі виставлених постачальником рахунків-фактури №СФ-0000104 від 11.08.2016, № СФ-0000103 від 11.08.2016, № Сф-00109 від 26.08.2016, № Сф-0000108 від 26.08.2016. Після оплати, згідно виставлених рахунків-фактур, що підтверджується виписками по рахунках від 11.08.2016, 12.08.2016 та від 02.09.2016 постачальником було відвантажено товар.
Транспортування вказаного товару (дизельне паливо) здійснювалось згідно товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 02-10/0816 НП від 20.08.2016, №01-24/0816 НП від 24.08.2016, №01- 26/0816 НП від 26.08.2016, №01-03/0916 НП від 03.09.2016, № 01-07/0916 НП від 07.09.2016, автомобілем MAN державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , причіп державний № НОМЕР_7 , автомобілем DAF державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , причіп державний № НОМЕР_4 , з пункту навантаження м. Івано-Франківськ вул. Блавацького, 6 до пункту розвантаження: м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпробудівська, 25.
Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Захід Ойл Груп», суд встановив, що між позивачем та ТОВ «Захід Ойл Груп» 17.10.2016 укладено Договір № 01-17/1016 поставки нафтопродуктів. Продавцем надано Покупцю видаткові накладні № Ок-0000016 від 18.10.2016, № 0к-0000027 від 24.10.2016, №Но-0000003 від 03.11.2016, № Но-0000170 від 09.11.2016. Пред`явлено до оплати рахунки-фактури №СФ-0000152 від 18.10.2016, № СФ-0000158 від 24.10.2016, № Сф-0000166 від 03.11.2016, № Сф-0000170 від 09.11.2016. Після оплати, згідно виставлених рахунків-фактур, що підтверджується виписками по рахунках від 18.10.2016, 24.10.2016, 03.11.2016, та від 09.11.2016 постачальником було відвантажено товар. Перевезення здійснювалось автотранспортом замовника (покупця), про що свідчать товарно-транспортні накладні, які було надано під час проведення перевірки. Зокрема, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 03-18/1016 НП від 18.10.2016, № 01-24/1016 НП від 24.10.2016, № 01-03/1116 НП від 03.11.2016, № 01-09/1116 НП від 09.11.2016. Транспортування товару здійснювалось автомобілем MAN державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , причіп державний № НОМЕР_9 .
Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Агромонтажник АТБ», суд встановив, що між позивачем та ТОВ «Агромонтажник АТБ» 01.10.2017 укладено Договір поставки № 011017, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю насіння сої, видано видаткові накладені за № РН-000001 від 01.11.2017,  № РН-000002 від 02.11.2017, № РН-000003 від 16.11.2017, № РН-000018 від 20.11.2017, № РН-000019 від 21.11.2017, № РН-000020 від 22.11.2017, підписано акти приймання-передачі товару від 01.11.2017, 02.11.2017,  06.11.2017, 20.11.2017, 21.11.2017, 22.11.2017.
Крім того, у зв`язку з тим, що позивач не мав можливості забрати товар (насіння сої в кількості 208,9 т., загальною вартістю 2 200 970, 40 гривень), між позивачем та ТОВ «Агромонтажник АТБ» укладено договір зберігання за № 011017/1 від 01.10.2017.
Відповідно до Договору зберігання, ТОВ «Агромонтажник АТБ» видає складську квитанцію (просте або подвійне складське свідоцтво). Згідно додатку № 1 до Договору зберігання № 011017/1 визначено графік надходження товару на склад відповідно до видаткових накладних та графік відвантаження товару зі складу в період грудня 2017 року до березня 2018 року.
Згідно складської квитанції на зерно № 2 від 23.11.2017 зерновий склад ТОВ «Агромонтажник АТБ» прийняв на зберігання від позивача на підставі Договору складського зберігання від 01.10.2017 № 011017/1 зерно сої в кількості 208 900 кг. Зерновий склад ТОВ «Агромонтажник АТБ» знаходиться по вул. Лугова, 1 с. Партизанське Дніпропетровської області. Також позивач отримав від ТОВ «Агромонтажник АТБ» просте складське свідоцтво на сою на пред`явника серії АГ № 011017, та серії АГ № 011018 від 15.12.2017, де зазначено місцезнаходження складу – вул. Дугова, 1 с. Партизанське Дніпропетровської області, які надавались під час проведення перевірки.
Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Хай Тек Ойл», суд встановив укладення ним з позивачем 18.02.2016 договору постачання нафтопродуктів № 099, на виконання умов Договору ТОВ «Хай-Тек Ойл» надало позивачу рахунок на оплату № 105 від 19.02.2016, в якому зазначено товар – бензин неетильований АИ-95 К5-Євро в кількості 6000 л., загальною вартістю 80  100 гривень, в тому числі податку на додану вартість 13 350 гривень. Після оплати за товар було видано видаткову накладну № 105 від 19.05.2016. Транспортування вищевказаного товару здійснювалось транспортом позивача згідно товарно-транспортної накладної за № ХТО-19-02-01 від 19.02.2018. Також під час проведення перевірки було надано на придбаний бензин паспорт №16 від 04.01.2016, виданий ОАО «Мозырский нефтеперерабатывающий завод». Крім того, у ТОВ «Хай-Тек Ойл» позивачем 18.04.2016 придбано етанол як складник бензину в кількості 29,233 т., загальною вартістю 587 290,97 гривень, в тому числі 97 881,83 гривень. Придбання вказаного товару підтверджується рахунком на оплату №217 від 18.04.2016., видатковою накладною № 203 від 18.04.2016, а також податковою накладною. Транспортування етанолу як складника бензину здійснювалось транспортом Постачальника. 
Як наслідок, суд приходить до висновку про реальність господарських операції між позивачем та контрагентами ТОВ «Донстройконсалтинг», ТОВ «Оман Груп», ТОВ «ТК «Центр-Холдинг», ТОВ «Ексім-Буд Компані», ТОВ «Укрбуд-Холдинг», ТОВ «Охоронна компанія «Цитадель», ТОВ «Захід Ойл Груп», ТОВ «Агромонтажник АТБ», ТОВ «Хай Тек Ойл», а також про добросовісність дій платника податку - позивача, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку. 
Також, як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та надавались відповідачу при проведенні перевірки, а зазначені вище податкові накладні не мали недоліків, порядок їх заповнення відповідав чинному на момент виписки законодавству і вони були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Крім того, слід зазначити, що податкові накладні по операціях, які ставляться під сумнів контролюючим органом, позивачем відображено у податкових деклараціях за періоди, що перевірялися відповідачем. А відповідач не надав доказів щодо не реєстрації цих податкових накладних контрагентами позивача, тому суд приходить до висновку, що податкові накладні зареєстровані належним чином. 
А відсутність певних документів чи неістотні недоліки в їх оформленні, на думку суду, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Крім того, колегія суддів враховує, що мета придбання ПП фірмою «Інвестцентр» зазначених вище товарів і послуг повністю узгоджується і пов`язана з його господарською діяльністю. Зокрема, доцільність придбання товару та надання послуг по транспортуванню готових виробів позивачем обґрунтовується долученими до матеріалів справи копіями договорів № 01-05/082016 від 05.08.2016р., № 01-22/1117 від 22.11.2017 р., № 01-10/0418 від 10.04.2018р., № 01-11/1018 БМ від 11.10.2018р., № 01-13/0318 від 13.03.2018р.; рахунків-фактур № СФ-0000090 від 05.08.2016р., № СФ-0000091 від 05.08.2016р., № СФ-0000193 від 23.11.2017р., № СФ-0000203 від 19.12.2017р., № СФ-0000209 від 21.12.2017р., № СФ-0000019 від 10.04.2018р., № СФ-0000066 від 11.10.2018р. № СФ-0000010 від 13.03.2018р.; копій видаткових накладних № Ав-0000001 від 10.08.2016р., № Ав-0000002 від 10.08.2016р., № Но-0000009 від 23.11.2017р., № Дк-0000007 від 22.12.2017р., № Дк-0000015 від 28.12.2017р., № Мр-0000002 від 14.03.2018р., № Ап-0000001 від 17.04.2018р., № 0к-0000004 від 24.10.2018р.; копій ТТН № 02-10/0816НП від 10.08.2016 р., № 01-10/0816НП від 10.08.2016 р., № 04-23/1117НП від 23.11.2017р.; № 01-22/1217НП від 22.12.2017р.; № 01-28/1217НП від 28.12.2017р.; №01-17/0418НП від 17.04.2018р.; № 01-24/1018НП від 24.10.2018р. № 01-14/0218НП від 14.03.2018р.; копій банківських виписок по рахунку з 01.08.2016-31.08.2016р.; копією акту звірки взаєморозрахунків між ППФ «Інвестцентр» і ТОВ «Донстройконсалтинг»; копією заявки на відвантаження №1 від 14.03.2018, довіреності №1 на отримання ТМЦ від 14.03.2018; виписки по рахунку з 04.03.2018 по 14.03.2018р.
Щодо посилання відповідача на акти про неможливість провести зустрічні звірки контрагентів позивача та результати їх податкового аналізу, де зазначено, зокрема, про відсутність достатньої кількості матеріальних, трудових ресурсів та транспортних засобів для виконання договорів, що свідчить про відсутність фактів поставки товарів та надання послуг по транспортуванню, колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб`єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.
Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб`єкту господарювання у десятиденний термін. Відповідний порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1232. 
Також наказом Державної податкової адміністрації України від 22.04.2011 року № 236 були затверджені «Методичні рекомендації щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин.
Так, п. 4.4 цих Методичних рекомендацій було передбачено, що в разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб`єкта господарювання, зокрема, у зв`язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб`єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає акт про неможливість проведення зустрічної звірки.
Форма акту про неможливість проведення зустрічної звірки затверджена Додатком № 3 до Методичних рекомендацій і передбачає, зокрема, внесення до цього акту окремих відомостей, що стосуються суб`єкта проведення звірки.
При цьому, слід зауважити, що п. 15 Додатку № 3 Методичних рекомендацій передбачає зазначення встановлених даних про проведений аналіз наявної в органі державної податкової служби інформації та її документального підтвердження, з приміткою, що у разі наявності зазначається й інша інформація (в тому числі отримана від підрозділів податкової міліції), що має відношення до питань запиту і може бути використана органом-ініціатором при перевірці. Одночасно надаються належним чином завірені копії таких документів, що не підтверджують дані платника податків, наведені у запиті.
Зі змісту викладеного випливає, що дії з оформлення результатів зустрічної звірки актом про неможливість проведення зустрічної звірки не створюють будь-яких правових наслідків, а дії з проведення зустрічної звірки та зі складання акту за їх результатами, з відображенням в ньому відповідної інформації, не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків.
При цьому, колегія суддів зазначає, що контролюючі органи дійшли вказаних висновків без дослідження первинних документів фінансового і бухгалтерського обліку цих підприємств, в зв`язку з чим такі відомості не можна вважати повністю достовірними та обґрунтованими.
Отже, посилання відповідача на податкову інформацію у спірному випадку є безпідставним, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. 
Також колегія суддів зазначає, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарських операцій, вчинених між останніми у ланцюгу постачань платником податків та його безпосередніми контрагентами, а тому наведені вище доводи відповідача, на думку колегії суддів, є безпідставними. 
Також колегія суддів враховує принцип презумпції добросовісності платника податків, який означає, що подані платником податків контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. В свою чергу, відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач. Чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди – покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг). 
При цьому, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Відповідно ПП фірма «Інвестцентр» у спірному випадку не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, оскільки поняття добросовісний платник податків, яке вживається у податкових правовідносинах, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А тому, на думку колегії суддів, у випадку невстановлення контролюючим органом наявності схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Крім того, колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ «Донстройконсалтинг», ТОВ «Оман Груп», ТОВ «ТК «Центр-Холдинг», ТОВ «Ексім-Буд Компані», ТОВ «Укрбуд-Холдинг», ТОВ «Охоронна компанія «Цитадель», ТОВ «Захід Ойл Груп», ТОВ «Агромонтажник АТБ», ТОВ «Хай Тек Ойл» були зареєстровані у встановленому порядку, не були виключені з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебували на обліку в органах державної податкової служби та були зареєстровані платниками податку на додану вартість. 
Також колегія суддів критично оцінює посилання представника відповідача на ту обставину, що у контрагентів позивача не було достатньої кількості матеріальних, трудових ресурсів та транспортних засобів для виконання договорів, що, на його думку, свідчить про відсутність фактів поставки товарів та надання послуг по транспортуванню, оскільки вказані висновки не знайшли свого підтвердження доказами у справі.
Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального здійснення ПП фірмою «Інвестцентр» спірних господарських операцій із зазначеними контрагентами, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкової звітності по взаєморозрахунках з цими підприємствами у періодах, які перевірялись. 
А тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню. 
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд – 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Івано-Франківській області залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020року у справі № 300/1761/19 залишити без змін. 
  Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги виключно у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 06.08.2020 року