УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 552/4020/15-ц
провадження № 61-9023ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,                           Журавель В. І. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 10 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 травня 2020 року за заявою  ОСОБА_2 щодо заміни сторони правонаступником у виконавчому провадженні у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду міста Полтави від 14 квітня 2016 році у справі                  № 552/4020/15-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 509/06-К від 21 грудня 2006 року.
Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 10 січня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено, замінено первісного стягувача                                 ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 59279054 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 552/4020/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 17 817,93 доларів США, що в еквіваленті складає 374 912,14 грн заборгованості по тілу кредиту, 1 663,13 доларів США, що в еквіваленті складає 34 994,39 грн заборгованості по відсоткам, 543,09 доларів США, що в еквіваленті складає 11 427,31 грн пені.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 13 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
У червні 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду у якійпросить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Частиною першою статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Судами встановлено, що 10 жовтня 2019 року між ПАТ КБ «Надра» та                     ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № 509/06-К (відступлення) прав вимоги (за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених                                            № UA-EA-2019-08-23-000019-b від 17 вересня 2019 року. За цим договором банк відступив шляхом продажу новому кредитору право вимоги до фізичної особи ОСОБА_1 за кредитним договором №509/06-К від                                             21 грудня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та банком. Банк знаходиться в процесі ліквідації, релізація майна відбулась відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно квитанції від 08 жовтня 2019 року №16 ОСОБА_2 сплатив ПАТ «КБ «Надра» кошти в розмірі 152 586,41 грн, у зв`язку з чим набув прав стягувача за рішенням суду та виконавчим листами, а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги у встановленому законом порядку не оспорений та є дійсним. Протокол електронних торгів (аукціону) UA-EA-2019-08-23-000019-b від 17 вересня 2019 року не скасований.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність.
Встановивши, що укладений договір купівлі-продажу права вимоги від 10 жовтня 2019 року № 509/06-К, між банком та ОСОБА_2 не містить ознаки факторингу, є чинним, суди дійшли правильного висновку про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником.
Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм права, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження належить відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись частиною першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 10 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від                                      13 травня 2020 року за заявою  ОСОБА_2 щодо заміни сторони правонаступником у виконавчому провадженні у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                          М. М. Русинчук
                                                                                                                      Н. О. Антоненко
В. І. Журавель