ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 808/2542/17
адміністративне провадження № К/9901/53412/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шевцової Н.В.,
суддів: Смоковича М.І.,  Кашпур О.В., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 808/2542/17
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу,
за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
на постанову Запорізького  окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017  року, прийняте у складі колегії суддів: головуючого судді   Стрельнікової Н.В.
та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від  17  травня 2018 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Лукманова  О.М., суддів Божко Л.А.,  Дурасова Ю.В.,

УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У серпні 2017 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:
1.1 визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 південного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від  27 липня 2017 №584 «Про результати проведення службового розслідування за фактами, викладеними у заяві громадянина ОСОБА_2 ».
2. На обґрунтування позову позивач зазначає, що за результатами проведеного службового розслідування за фактами, викладеними у заяві громадянина ОСОБА_2 , за систематичне порушення військової дисципліни та порушення вимог статті 56 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, емоційну поведінку із цивільними особами, що порочить честь і гідність військовослужбовця Національної гвардії України, позивача попереджено про неповну службову відповідність. Позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки:
2.1. по-перше, єдиною підставою для накладення на військовослужбовця стягнення є факт вчинення дисциплінарного проступку, між тим, за наслідками службового розслідування у діях позивача не було виявлено ознак дисциплінарного проступку, про що прямо вказано в пункті 1 оскаржуваного наказу. 
2.2 по-друге, позивач вказує, що підставою для проведення службового розслідування стало надходження листа військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України зі скаргою громадянина ОСОБА_2 на некоректну поведінку по відношенню до нього майора ОСОБА_1 . У висновку проведення службового розслідування зазначено, що ОСОБА_2 було подано до Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області заяву за даними фактами, а за результатами перевірки Василівським відділом поліції ГУНП в Запорізькій області даних фактів громадянину ОСОБА_2 надано відповідь про те, що фактів правопорушень не встановлено. Матеріальних збитків громадянину ОСОБА_2 не нанесено. 
Отже, рішення про проведення відносно ОСОБА_1 службового розслідування було прийнято без наявності достатніх правових підстав, а саме за відсутності встановлених фактів правопорушень та відсутності матеріальних збитків у заявника ОСОБА_2 
2.3 втретє, проведене щодо позивача службове розслідування було неповним та необ`єктивним. Так, службовим розслідуванням було лише встановлено, що позивач мав бесіду з ОСОБА_2 та з його слів вів себе емоційно і зухвало. Інших фактичних обставин, їх наслідків, будь-яких неправомірних дій або бездіяльності з боку позивача встановлено не було. Окрім того, при проведенні службового розслідування відповідач обмежився лише поясненнями ОСОБА_2 , позивача та запитав на позивача характеристику у командира 1 патрульного батальйону. Відповідачем не було викликано інших осіб, які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, хоча у своїх поясненнях позивач вказував, що під час його з ОСОБА_2 бесіди був присутній ОСОБА_3 та повідомив про готовність останнього надати пояснення. 
2.4. Також в оскаржуваному наказі не вказано, чому до позивача застосовано такий вид дисциплінарного стягнення як попередження про неповну службову відповідність, а не інший менш суворий вид дисциплінарного стягнення, з огляду на те, що у діях позивача встановлено відсутність складу дисциплінарного проступку, а попередження про неповну службову відповідність є досить суворим заходом дисциплінарного впливу. 
3. Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували, вказавши, що твердження позивача про відсутність підстав для видання наказу про призначення службового розслідування є безпідставними, оскільки службове розслідування було призначено з метою з`ясування фактів, викладених у скарзі громадянина ОСОБА_2 та уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини посадових осіб військової частини. Враховуючи, що офіцер Національної гвардії України майор ОСОБА_1 за останній час став на шлях систематичного порушення військової дисципліни, а саме: притягувався до дисциплінарної відповідальності, командиром частини було прийнято рішення оголосити позивачу стягнення – попередження про неповну службову відповідність. Твердження позивача, що єдиною передумовою для накладення дисциплінарного стягнення є вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в Дисциплінарному статуті ЗСУ жодного посилання на термін «дисциплінарний проступок» немає. 
3.1. Також Статут не містить таких обов`язкових передумов накладення дисциплінарного стягнення, як тільки після скоєння дисциплінарного проступку. Вважає висновки службового розслідування обґрунтованими, а прийнятий наказ правомірним та просить відмовити в позові.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. 12 липня 2017 року на адресу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов лист від військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України від 07 липня 2017 року №3499 зі скаргою громадянина ОСОБА_2 .. В даній скарзі вказано, що в адресу ОСОБА_2 надходять погрози. 29  червня 2017 року, о 18:00 годині, ОСОБА_2 зателефонував ОСОБА_4 , який служить в В/Ч НОМЕР_1 , та при особистій зустрічі повідомив, що у нього оформлені документи на землю пайщиків ОСОБА_2 та він збирається зібрати врожай пшениці, що належить ОСОБА_2 .  
5. Керуючись статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, для з`ясування причин і умов вчинення порушення та ступеня вини, командиром ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_5 було видано наказ №563 від 12 липня 2017 року «Про призначення службового розслідування по фактам, викладеним в заяві громадянина ОСОБА_2 ». Для проведення службового розслідування призначено заступника командира частини (з громадської безпеки) полковника ОСОБА_6 . Термін проведення службового розслідування встановлено до 07 серпня 2017 року.
6. За результатами проведеного службового розслідування заступником командира (з громадської безпеки) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 складено висновок проведення службового розслідування по фактам викладеним у заяві громадянина ОСОБА_2 , який затверджено т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 27 липня 2017 року.
6.1. Як зазначено у висновку службового розслідування, 18 липня 2017 року під час особистої зустрічі громадянин ОСОБА_2 пояснив, що в 2006 році він заключив договори оренди земельної ділянки із громадянами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Терміни дії цих договорів закінчуються 30.05.2017, тому він восени 2016  року посіяв озиму пшеницю. 30 червня 2017 року йому зателефонував ОСОБА_1 та вони домовились про зустріч. Під час зустрічі ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 , що із громадянами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 укладені нові договори оренди земельних ділянок, на підставі цього зерно зберуть. Під час зустрічі ОСОБА_1 вів себе зухвало. Після даної зустрічі ОСОБА_2 поїхав до Василівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та написав по даному факту заяву. Після перевірки Василівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області даних фактів, громадянину ОСОБА_2 надана відповідь, що фактів правопорушень не встановлено. Дізнавшись, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , громадянин ОСОБА_2 поїхав до військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України та там написав заяву.
6.2. Також у висновку службового розслідування вказано, що під час опитування майора ОСОБА_1 встановлено, що між Фермерським господарством «СМЕНА» та громадянами ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 були укладені договори оренди земельних ділянок від 01 червня 2017 року. Орендодавці звернулись до керівництва Фермерського господарства «СМЕНА» з проханням роз`яснити хто їм поверне зерно та заплатить кошти, так як, одна угода закінчилась 30 травня 2017  року, а друга розпочалась 01 червня 2017 року. До ОСОБА_1 звернувся його товариш із керівництва Фермерського господарства «СМЕНА» із проханням поговорити із ОСОБА_2 щодо вирішення спірних питань стосовно урожаю, який знаходиться на земельних ділянках, що в оренді у ФГ «СМЕНА». Дане прохання було обумовлено тим, що ОСОБА_1 проходить службу у правоохоронних органах та більше обізнаний у законодавстві України й знає громадянина ОСОБА_2 та його батьків. Дана бесіда відбулась емоційно, громадянин ОСОБА_2 заявив, що після збирання зерна він розрахується із орендодавцями в грудні 2017 року.
6.3. У висновку службового розслідування заступником командира (з громадської безпеки) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 зроблено висновок, що своєю поведінкою заступник командира 1 патрульного батальйону по роботі з особовим складом майор ОСОБА_1 порушив вимоги статті 56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України - військовослужбовці повинні бути ввічливими у спілкуванні з іншими особами, додержуватись громадського порядку. Не дотримання кодексу етичної поведінки військових посадових осіб та інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави у Національній гвардії України, пункт 2.3 – військова посадова особа має діяти неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-якого громадянина незалежно від своїх особистих поглядів чи переконань. В ході проведення розслідування командир 1 патрульного батальйону належну характеристику на майора ОСОБА_1 не надав. Матеріальних збитків громадянину ОСОБА_2 не нанесено. Причинами даного випадку стали: 1. Неналежне виконання обов`язків військовослужбовця згідно вимог статутів Збройних Сил України заступником командира 1 патрульного батальйону по роботі з особовим складом майором ОСОБА_1 ; 2. Низькі морально-ділові якості заступника командира 1 патрульного батальйону по роботі з особовим складом майора ОСОБА_1 .
6.4. За результатами проведеного службового розслідування заступником командира (з громадської безпеки) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 в резолютивній частині висновку службового розслідування зазначено:
1. Факти, викладені в заяві громадянина ОСОБА_2 підтвердились частково. В діях заступника командира 1 патрульного батальйону по роботі з особовим складом майора ОСОБА_1 правопорушень не виявлено, тому дані факти дисциплінарним проступком не вважати.
2. За порушення вимог статті 56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та емоційну поведінку із цивільними особами, що порочить честь і гідність військовослужбовця Національної гвардії України, заступник командира 1 патрульного батальйону по роботі з особовим складом майора ОСОБА_1 заслуговує стягнення, але враховуючи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07 липня 2017 року №561 йому оголошено догану, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 липня 2017 року №573 йому оголошено сувору догану, обмежитись останнім.
7. 27 липня 2017 року т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 полковником ОСОБА_7 видано наказ №584 «Про результати проведення службового розслідування за фактами, викладеними у заяві громадянина ОСОБА_2 », за змістом пунктів 1, 2 резолютивної частини якого зазначено:
1. Факти, викладені в заяві громадянина ОСОБА_2 підтвердились частково. В діях заступника командира 1 патрульного батальйону по роботі з особовим складом майора ОСОБА_1 правопорушень не виявлено. Але є факт порушення військової дисципліни, який згідно із наказом командувача Національної гвардії України №333 від 30 травня 2017 року, дисциплінарним проступком не вважати.
2. За систематичне порушення військової дисципліни та порушення вимог статті 56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, емоційну поведінку із цивільними особами, що порочить честь і гідність військовослужбовця Національної гвардії України, заступника командира 1 патрульного батальйону по роботі з особовим складом майора ОСОБА_1 – попередити про неповну службову відповідність.
Не погоджуючись із висновками службового розслідування та прийнятим наказом, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
8. Згідно з повідомленням громадянина ОСОБА_2 Василівським ВП ГУНП в Запорізькій області було проведено розслідування, за результатами якого складено висновок від 12 липня 2017 року № 2247, згідно якого ознак кримінального правопорушення у діях ОСОБА_1 не встановлено, перевірку за зверненням громадянина ОСОБА_2 припинено. Листом від 14 серпня 2017 року № 4939/80/01-2017 Василівське ВП ГУНП в Запорізькій області повідомило ОСОБА_2 про відсутність ознак кримінального чи адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , про те, що події мають ознаки цивільно-правових відносин.

ІІІ. Рішення судів у цій справі та мотиви їхнього ухвалення 
9. Постановою Запорізького  окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017  року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року, задоволено позов:
9.1 Визнано протиправним та скасовано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 27 липня 2017  року № 584 «Про результати проведення службового розслідування за фактами, викладеними у заяві громадянина ОСОБА_2 »  
10. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та як наслідок видання оскаржуваного наказу відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, оскільки відсутні підстави визначені розділом ІІ Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24 жовтня 2014 року № 1133 (далі – Інструкція №1133), для проведення відносно позивача службового розслідування, та того, що за результатами службового розслідування не встановлено факту вчинення позивачем правопорушення, а висновок, складений за результатами такого розслідування не є усебічним та об`єктивним.

ІV Касаційне оскарження
11. Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, представником відповідача подано до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано у суді 18 червня 2018  року.
12. У касаційній скарзі представник відповідача зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій постановлено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Так представник відповідача зазначає, що суди попередніх інстанцій скасовуючи оскаржуваний наказ втрутилися в дискреційне повноваження командира ВЧ НОМЕР_1 , оскільки командир має право видавати накази за результатами службового розслідування та самостійно визначати вид дисциплінарного стягнення.
12.1. Крім того, заявник касаційної скарги звертає увагу, суду касаційної інстанції, що позивач двічі притягався до дисциплінарної відповідальності, а отже обраних командиром ВЧ НОМЕР_1 вид дисциплінарного стягнення є об`єктивним та відповідає ступеню тяжкості вчиненого позивачем проступку.
12.2. За таких обставин заявник касаційної скарги просить скасувати рішення суддів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Стягнути із позивача судові витрати.
13. 20 червня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження та витребувано із Запорізького окружного адміністративного суду справу №  808/2542/17.
14. Також до Верховного Суду 06 липня 2018 року надійшов відзив позивача, в якому ОСОБА_1 спростовуючи доводи касаційної скарги просить залишити касаційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
15. 10 липня 2018 року справа № 808/2542/17 надійшла до Верховного Суду.
16. 06 травня 2020 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від  06  травня 2020 року № 746/0/78-20 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
17. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючого суддю – Шевцову Н.В., суддів –Кашпур О.В., Смоковича М.І.,

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
18. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
19. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ”.
20. За правилом пункту 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
21. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
22. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
23. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24.  Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року (тут і далі в редакції станом на час виникнення правовідносин, далі – Закон № 2232-XII). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
25. Згідно з частинами першою та другою статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється:
громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;
іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
26. Частиною четвертою статті другої Закону № 2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
27. Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (тут і далі в редакції станом на час виникнення правовідносин, далі – Статут внутрішньої служби).
28. Частинами другою та четвертою вступу Статуту внутрішньої служби визначено, що Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
28.1. Дія Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та на інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.  
29. Статтею 4 Статуту визначено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
30. За приписами статей 5, 6 Статуту внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
30.1. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
30.2. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
31. Статтею 56 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці повинні бути ввічливими у спілкуванні з іншими особами, виявляти особливу увагу до осіб похилого віку, жінок і дітей, поступатися їм місцем у громадському транспорті, сприяти захистові честі й гідності громадян, додержанню громадського порядку, а також подавати допомогу при нещасних випадках, виникненні пожежі чи стихійного лиха.
32. Згідно з статтями 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
32.1. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
33. Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від  24  березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (тут і далі в редакції станом на час виникнення правовідносин, далі - Дисциплінарний статут).
33.1. Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
34. Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.  
35. Статтею 68 Дисциплінарного статуту передбачено, що на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:  
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) попередження про неповну службову відповідність;
д) пониження в посаді;  
е) пониження військового звання на один ступінь;
є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;
ж) позбавлення військового звання.
36. Згідно з статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
37. Приписами частини першої статті 84 Дисциплінарного статуту визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
38. Частинами першою та сьомою статті 85 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
38.1. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.
39. Відповідно до статей 86, 87 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
40.1. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
41. Згідно зі статтями 84-88 Дисциплінарного статуту, з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення військової дисципліни, попередження надзвичайних подій за участю військовослужбовців, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань та прийняття законних рішень за їх висновками, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24 жовтня 2014 року № 1133 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України.
42. Підстави для проведення службового розслідування визначені в розділі ІІ Інструкції №1133. 
Так, Службове розслідування проводиться в разі:
1) невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів, що негативно вплинуло на стан виконання покладених на Національну гвардію України службово-бойових завдань або створило загрозу здоров`ю чи життю особового складу та/або призвело до порушення прав та законних інтересів громадян, до людських жертв чи інших тяжких наслідків, порушень громадського порядку, заподіяння шкоди державі, підприємству, установі, організації незалежно від форми власності чи об`єднанню громадян;
2) недотримання положень законодавства, що призвело до створення передумов або розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом, утрати її матеріальних носіїв та інших правопорушень у сфері охорони державної таємниці;
3) утрати (викрадення), пошкодження печаток, штампів і бланків;
4) втрати службових документів або розголошення їх змісту;
5) реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
6) повідомлення військовослужбовцю про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення;
7) скоєння військовослужбовцем корупційного правопорушення або надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції;
8) скоєння військовослужбовцем адміністративного правопорушення, за яке передбачена дисциплінарна відповідальність;
9) самогубства або спроби самогубства військовослужбовця;
10) застосування військовослужбовцем вогнепальної зброї;
11) використання військовослужбовцем вогнепальної зброї;
12) порушення порядку застосування вогнепальної зброї, спеціальних засобів чи заходів фізичного впливу;
13) утрати або викрадення табельної зброї чи боєприпасів;
14) неправомірне застосування військовослужбовцем спеціальних засобів або заходів фізичного впливу;
15) утрати або викрадення спеціальних засобів;
16) порушення статутних правил несення вартової служби чи патрулювання у варті (військовому наряді) з конвоювання, військовому наряді з охорони громадського порядку, варті (військовому наряді) з охорони важливих державних об`єктів, дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні;
17) неправомірних дій військовослужбовців щодо осіб, узятих під варту (охорону);
18) порушення правил несення вартової чи внутрішньої служб, що призвело до тяжких наслідків або створило загрозу настання таких наслідків;
19) скоєння втечі особи, узятої під варту, з-під охорони варти (військового наряду);
20) непокори, нападу особи, узятої під варту, або засудженого до позбавлення волі під час їх конвоювання чи охорони під час судового засідання на особовий склад варти (військового наряду), суддю (суддів), учасників судового провадження;
21) скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю військовослужбовця або військового транспортного засобу Національної гвардії України;
22) надзвичайних подій на об`єктах Національної гвардії України;
23) пожеж на об`єктах Національної гвардії України;
24) порушення вимог нормативно-правових актів з питань охорони праці та пожежної безпеки;
25) учинення правопорушення, що містить ознаки кримінального правопорушення або адміністративного корупційного правопорушення;
26) утрати або викрадення у військовослужбовця документів, які посвідчують його належність до Національної гвардії України, МВС;
27) порушення фінансово-господарської діяльності органів військового управління, ВВНЗ, військової частини, виявлені під час ревізій або перевірок, інших контрольних заходів, якщо під час проведення зазначених заходів не встановлено причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір матеріальної шкоди та інші обставини правопорушення;
28) надходження акта прокурорського реагування, окремої ухвали суду про виявлені в службовій діяльності органу військового управління, військової частини порушення законодавства.
Службове розслідування може також проводитися з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини службових осіб (пункт 2 розділу ІІ Інструкції №1133).
43. Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Інструкції №1133, підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих у встановленому законодавством України порядку.
44. Окрім того, розділом V Інструкції №1133 встановлено, що службове розслідування має встановити:
наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено це розслідування, її обставини (час, місце) та наслідки;
осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення;
наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями (бездіяльністю) військовослужбовця;
конкретні неправомірні дії або бездіяльність військовослужбовця, який учинив правопорушення;
вимоги законів чи інших нормативно-правових актів або посадових інструкцій, які було порушено;
ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення;
форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного;
причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню;
чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.
45. Пунктом 1 розділу VIII Інструкції №1133 визначено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається з вступної, описової та резолютивної частин.
46. Відповідно до пункту 1 розділу Х Інструкції №1133, накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, здійснюється у порядку і в спосіб, що визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
47. Пунктом 4 розділу Х Інструкції №1133 визначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення, а також особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

VІ Позиція Верховного Суду 
48. Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.
49. З аналізу приписів частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту вбачається, що передумовою для накладення дисциплінарного стягнення може бути факт невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
50. Статтею 68 Дисциплінарного статуту визначений перелік дисциплінарних стягнень які можуть бути накладені на молодших та старших офіцерів.
51. Крім того, нормами статті 83 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
52. Таким чином, дисциплінарні стягнення визначені у статті 68 Дисциплінарного статуту можуть бути накладені на військовослужбовця, лише коли він не виконує (неналежно виконує) свої службові обов`язки порушує військову дисципліну або громадський порядок.
53. Верховний Суд зауважує, що виключною підставою для накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України є встановлення факту вчинення ним правопорушення.  
54. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що підставою для призначення службового розслідування відносно позивача стало находження листа від військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України від  07  липня 2017 року №3499 вих.-17 зі скаргою громадянина ОСОБА_2 .
55. Приписи статті 86 Дисциплінарного статуту визначають, що командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення, якщо вину військовослужбовця повністю доведено.
56. Судами попередніх інстанції також встановлено, що в наказі т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 від 27 липня 2017 року №584 «Про результати проведення службового розслідування за фактами, викладеними у заяві громадянина ОСОБА_2 » встановлено, що факти, викладені в заяві громадянина ОСОБА_2 підтвердились частково. В діях ОСОБА_1 порушень не виявлено, але є факт порушення військової дисципліни, який згідно з наказом командувача Національної гвардії України №333 від 30 травня 2017 року, дисциплінарним проступком не вважається.
57. Додатково суди першої та апеляційної інстанції зауважили, що з оскаржуваного наказу не вбачається, з яких підстав до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення, враховуючи, враховуючи, що в діях заступника командира 1 патрульного батальйону по роботі з особовим складом майора ОСОБА_1 правопорушень не виявлено.
58. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню оскільки за результатами службового розслідування не встановлено факту вчинення позивачем правопорушень.
59. Доводи касаційної скарги стосовно того, що позивач двічі притягався до дисциплінарної відповідальності, а отже обраний командиром ВЧ НОМЕР_1 вид дисциплінарного стягнення є об`єктивним та відповідає ступеню тяжкості вчиненого позивачем проступку, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, оскільки вказана обставина може вплинути при обранні виду дисциплінарного стягнення лише за умови повного доведення вини військовослужбовця, в той час як в цій справі в діях позивача за результатами службового розслідування правопорушень не виявлено.
60. За наведених обставин та за умови не встановлення за результатами службового розслідування фактів вчинення позивачем дисциплінарного проступку, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що наказ т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 від 27 липня 2017 року № 584 «Про результати проведення службового розслідування за фактами, викладеними у заяві громадянина ОСОБА_2 » виданий не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
61. Верховний Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
62. Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, Верховний Суд надав відповідь на всі аргументи відповідача, наведені в касаційній скарзі, які мають значення для правильного вирішення справи.
63. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
64. Ураховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України Верховний Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій – без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  залишити без задоволення.

2. Постановою Запорізького  окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017  року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від  17  травня 2018 року в справі №  808/2542/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      Н.В.  Шевцова
          
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур

                                                                                          М.І. Смокович