ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
іменем України

20 серпня 2020 року
м. Харків

справа № 642/7210/19
провадження № 22-ц/818/3078/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 
відповідачі - Головне управління державної фіскальної служби у Полтавській області, Прокуратура Полтавської області, Головне управління державної казначейської служби у Полтавській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, прокуратури Полтавської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про стягнення моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на її користь моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю правоохоронних органів в сумі 70 000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що Слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області під процесуальним керівництвом прокуратури Полтавської області розслідувалось кримінальне провадження, внесене до ЄРДР від 17 травня 2016 року за № 42016171010000070 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 191, частиною третьою статті 212 КК України.

16 червня 2017 року прокурором Миргородської місцевої прокуратури Петренком П.С. на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2017 року в рамках даного кримінального провадження було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 ), під час якого було вилучено, зокрема: злитки срібла та золота, грошові кошти в сумі 35000,00 грн та 1940,00 доларів США, які належать ОСОБА_1 , про що вона зазначила в протоколі обшуку.

Відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 19 червня 2017 року у справі № 552/3764/17 накладено арешт на один золотий злиток із викарбованим на ньому написом «Агgor Негaues SА 100g, 740552», а також вісім срібних злитків з написом «Umicore Feinsilber 999, 500 g», які було вилучено в ході проведеного обшуку.

04 вересня 2017 року її представник ОСОБА_2 звернувся з клопотанням до СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області в якому, посилаючись на статті 7-9, 16, 169, 171, 236 КПК України, просив повернути речі та документи, які не входили до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалах слідчого судді про проведення обшуку та не відносяться до предметів, які вилучені з обігу, у встановленому законодавством України порядку, тимчасово вилучені під час обшуку в автомобілі Nissan Pathfinder д.н. НОМЕР_1 , в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 та в офісному приміщенні за ( адресою: АДРЕСА_3 , крім тих на які накладено арешт.

Вказане клопотання, яке було отримано слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Полтавській області 07 вересня 2017 року, до теперішнього часу залишилося без відповіді.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від і 16 листопада 2017 року по справі № 552/7307/17 скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково.

Зобов`язано осіб, які проводять досудове розслідування та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 42016171010000070 негайно повернути тимчасово вилучені речі та документи, які не входили до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалах слідчого судді про проведення обшуку, тимчасово вилучені під час обшуку, крім тих, на які накладено арешт.

Крім того, відповідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2017 року по справі № 552/7306/17 скасовано арешт, накладений на один золотий злиток із вкарбованим на ньому написом «Агgor Негaues SА 100g, 740552», а також вісім срібних злитків з написом «Umicore Feinsilber 999, 500 g» на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 19 червня 2017 року.

16 грудня 2017 року на адресу старшого прокурора групи начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області Остапенка С.В. та на адресу СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області було направлено листи з вимогою виконати судові рішення, які набрали законної сили.

Листом від 22 грудня 2017 року № 04/5-1014-17 заяву від 16 грудня 2017 року було направлено на адресу СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області. 

Листом від 27 грудня 2017 року № 3109/16-31-23-01-03 ГУ ДФС у Полтавській області повідомило представника позивача, що з приводу повернення та отримання речей, щодо яких прийнято відповідне процесуальне рішення, завчасно необхідно погодити дату та час із старшим слідчим з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області Порощай Є.С.

15 березня 2018 року старшим слідчим з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області Порощай Є.С. було повернуто ОСОБА_2 документи. Щодо повернення речей, які зазначені в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року та в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2017 року, старшим слідчим з ОВС ту ФР ГУ ДФС у Полтавській області Порощай Є.С. відмовлено. Отже, ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2017 року була невиконаною до 09 липня 2019 року.

03 листопада 2017 року на підставі заяви ОСОБА_2 про скоєння кримінального правопорушення щодо неодноразового невиконання ухвал слідчого судці у кримінальному провадженні № 42016171010000070 було внесено відомості до ЄРДР та розпочате кримінальне провадження за № 52017000000000758 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 382 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 12 грудня 2017 року накладено арешт на грошові кошти, які вилучено 16 червня 2017 року в ході проведення обшуку за адресою мешкання ОСОБА_3 , а саме: гривні купюри номіналом 500,00 грн – 70 шт (всього 35000,00 грн) та 1940,00 доларів США, яка ухвалою Апеляційного суду Полтавської області залишена без змін.

Листом від 03 березня 2018 року № 0412-252/9212 ОСОБА_2 було повідомлено, що у зв`язку зі зміною підслідності у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені за № 52017000000000758, досудове розслідування проводиться слідчими ГУНП в Полтавській області.

Листом від 22 березня 2018 року № 24/15-Аз/115/24/05-2018 СУ ГУНП в Полтавській області на адвокатський запит повідомило, що кримінальне провадження, відомості про яке внесені 03 листопада 2017 року за № 52017000000000758, вручено старшому слідчому СУ ГУНП в Полтавській області майору поліції Кіяшко Т.М.

11 квітня 2018 року ОСОБА_1 в особі представника звернулась до СУ ГУНП в Полтавській області із заявою про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого статтями 365, 382, 384 КК України, як до органу досудового слідства, який вже розслідує кримінальні правопорушення щодо тих самих осіб, яку було приєднано до кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52017000000000758.

Відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30 травня 2018 року провадження за скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області було закрито внаслідок припинення бездіяльності, яка оскаржувалась.

У січні 2019 року адвокат Шипіцин О.В. звернувся з адвокатським запитом до ГУ НП в Полтавській області з вимогою повідомити які заходи було прийнято та приймаються органом досудового розслідування під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52017000000000758.

Листом від 10 січня 2019 року № 24/2-Аз/115/24/05-2019 на даний запит повідомлено, що слідчим ГУ НП в Полтавській області Лиховидом Р.І. 31 липня 2018 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 52017000000000758 відповідно до пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

22 жовтня 2019 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави було скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2017 року, а саме з грошових купюр номіналом 10 доларів 12 штук; номіналом 20 доларів 11 штук, номіналом 50 доларів 2 штуки, номіналом 100 доларів 15 штук, гривні номіналом 500,00 грн 70 штук. Вказані грошові кошти згідно з платіжним дорученням № 74 від 19 листопада 2019 року та видатковим касовим ордером від 22 листопада 2019 року повернуто ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 06 травня 2019 року по справі № 554/1060/19 скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_2 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження було задоволено. Постанову слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Лиховида Р.І. від 31 липня 2018 року про закриття кримінального провадження № 52017000000000758 від 03 листопада 2017 року за частиною другою статті 382 КК України скасовано, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52017000000000758 відновлено.

09 липня 2019 року начальником третього відділу РКП СУФР ГУ ДФС у Полтавській області Поріщай Є.С. було повернуто ОСОБА_1 один золотий злиток із викарбованим на ньому написом «Агgor Негaues SА 100g, 740552», а також вісім срібних злитків з написом «Umicore Feinsilber 999, 500 g».

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що відповідачі протиправно не повертали грошові кошти в період з 18 червня 2017 року по 12 грудня 2017 року та один золотий злиток із написом «Агgor Негaues SА 100g, 740552», а також вісім срібних злитків з написом «Umicore Feinsilber 999, 500 g», в період часу з 04 грудня 2017 року по 09 липня 2019 року.

Моральна шкода, яку було завдано позивачу, полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, вона була вимушена протягом більш ніж два роки докладати зусиль для повернення своєї власності та відновлення порушених прав, а ігнорування правоохоронними органами норм законодавства та судових рішень, які набрали законної сили та повинні були бути негайно виконані лише переконували позивачку у марності її зусиль, не зважаючи на наявне правове підґрунтя її дій. Зазначає, що це завдало їй додаткових душевних страждань, змінило нормальні життєві зв`язки та її життєвий уклад.

Позивач вважає справедливою та достатньою для відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю правоохоронних органів, суму в розмірі 70 000,00 грн, яку вона просить стягнути на її користь.

20 листопада 2019 року Оніпченко Віталій Вікторович - представник ГУ ДФС у Полтавській області подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позов без задоволення. 

20 листопада 2019 року ОСОБА_4 - представник прокуратури Полтавської області подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позов без задоволення.

Відзиви мотивовано тим, що вчинення прокуратурою Полтавської області неправомірності дії (бездіяльності) відносно позивача та наявності його вини не встановлено. Оскарження Федіною Г.П. процесуальних рішень слідчого є механізмом реалізації її права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму, як оскарження постанов, дій та бездіяльності слідчого в розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. ОСОБА_1 , окрім ухвали слідчого судді, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань у зв`язку з процесуальними діями, рішеннями органу досудового розслідування, тому правові підстави, передбачені статтями 1173, 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні.

ГУ Державної казначейської служби у Полтавській області рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву не скористалось.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано безпідставністю позовних вимог.

На зазначене рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачу завдана моральна шкода внаслідок невиконання відповідачами положень статей 36, 169, 171, 173 КПК України, статті 25 Закону України «Про прокуратуру». Вказує, що позивачу завдано моральної шкоди внаслідок протиправного неповернення майна (фактично бездіяльності). Зазначає, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Зокрема, він є одним із визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону). Зазначає, що органи державної влади повинні уникати порушення норм КПК України, які уникали виконання покладених на них обов`язків та не реагували на звернення. Посилається на рішення Європейського Суду з прав людини «Рисовський проти України», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Москаль проти Польщі», «Лелоас проти Хорватії», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Тошкуце та інша проти Румунії», а також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

05 травня 2020 року начальник Головного управління ДФС у Полтавській області Садовий Сергій Володимирович подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору є правильними, підтвердженими наявними у справі доказами, яким суд надав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що Слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області під процесуальним керівництвом прокуратури Полтавської області розслідувалось кримінальне провадження, внесене до ЄРДР від 17 травня 2016 року за № 42016171010000070 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною пятою статті 27, частиною третьою статті 191, частиною третьою статті 212 КК України, щодо групи осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інших невстановлених осіб.

16 червня 2017 року прокурором Миргородської місцевої прокуратури Петренком П.С. на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2017 року в рамках даного кримінального провадження було проведено обшук за адресом: АДРЕСА_1 ), під час якого було вилучено, зокрема: злитки срібла та золота, грошові кошти в сумі 35000,00 грн та 1940,00 доларів США, які належать ОСОБА_1 , про що вона зазначила в протоколі обшуку. 

Відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 19 червня 2017 року у справі № 552/3764/17 було накладено арешт на один золотий злиток із викарбованим на ньому написом «Агgor Негaues SА 100g, 740552», а також вісім срібних злитків з написом «Umicore Feinsilber 999, 500 g», які було вилучено в ході проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ).

04 вересня 2017 року її представник ОСОБА_2 звернувся з клопотанням до СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області в якому, посилаючись на статті 7-9, 16, 169, 171, 236 КПК України, просив повернути речі та документи, які не входили до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалах слідчого судді про проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені з обігу у встановленому законодавством України порядку, тимчасово вилучені під час обшуку, крім тих на які накладено арешт.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року по справі № 552/7307/17 скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Зобов`язано осіб, які проводять досудове розслідування та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 42016171010000070, негайно повернути тимчасово вилучені речі та документи, які не входили до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалах слідчого судді про проведення обшуку, тимчасово вилучені під час обшуку, крім тих, на які накладено арешт.

Відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2017 року по справі № 552/7306/17 скасовано арешт, накладений на один золотий злиток із вкарбованим на ньому написом «Агgor Негaues SА 100g, 740552», а також вісім срібних злитків з написом «Umicore Feinsilber 999, 500 g» на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 19 червня 2017 року по справі № 552/3764/17, які було вилучено в ході проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_4 ).

16 грудня 2017 року на адресу старшого прокурора групи начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області Остапенка С.В. та на адресу СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області було направлено листи з вимогою виконати судові рішення, які набрали законної сили.

Листом від 27 грудня 2017 року № 3109/16-31-23-01-03 ГУ ДФС у Полтавській області з приводу повернення та отримання речей, щодо яких прийнято відповідне процесуальне рішення, повідомило про необхідність завчасно погодити дату та час зі слідчим.

15 березня 2018 року ОСОБА_2 було повернуто документи. 

03 листопада 2017 року на підставі заяви ОСОБА_2 про скоєння кримінального правопорушення щодо невиконання ухвал слідчого судді у кримінальному провадженні № 42016171010000070 було внесено відомості до ЄРДР та розпочате кримінальне провадження за № 52017000000000758 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 382 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 12 грудня 2017 року накладено арешт на грошові кошти, які вилучено 16 червня 2017 року в ході проведення обшуку за адресою мешкання ОСОБА_3 , а саме: гривні купюри номіналом 500,00 грн – 70 шт (всього 35000,00 грн) та 1940,00 доларів США, яка ухвалою Апеляційного суду Полтавської області залишена без змін. 

Листом від 03 березня 2018 року № 0412-252/9212 ОСОБА_2 було повідомлено, що у зв`язку зі зміною підслідності у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені за № 52017000000000758, досудове розслідування проводиться слідчими ГУНП в Полтавській області.

11 квітня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до СУ ГУНП в Полтавській області із заявою про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого статтями 365, 382, 384 КК України, як до органу досудового слідства, який вже розслідує кримінальні правопорушення щодо тих самих осіб, яку було приєднано до кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52017000000000758.

У січні 2019 року адвокат Шипіцин О.В. звернувся з адвокатським запитом до ГУ НП в Полтавській області з вимогою повідомити які заходи було прийнято та приймаються органом досудового розслідування під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52017000000000758.

Листом від 10 січня 2019 року № 24/2-Аз/115/24/05-2019 на даний запит було повідомлено, що слідчим ГУ НП в Полтавській області Лиховидом Р.І. 31 липня 2018 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 52017000000000758 у відповідності до пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 06 травня 2019 року по справі № 554/1060/19 скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_2 було задоволено. Постанову слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Лиховида Р.І. від 31 липня 2018 року про закриття кримінального провадження№ 52017000000000758 від 03 листопада 2017 року за частиною другою статті 382 КК України скасовано, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52017000000000758 відновлено.

09 липня 2019 року повернуто ОСОБА_1 один золотий злиток із викарбованим на ньому написом «Агgor Негaues SА 100g, 740552», а також вісім срібних злитків з написом «Umicore Feinsilber 999, 500 g». 

22 жовтня 2019 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2017 року, а саме - з грошових купюр номіналом 10 доларів 12 штук; номіналом 20 доларів 11 штук, номіналом 50 доларів 2 штуки, номіналом 100 доларів 15 штук, гривні номіналом 500,00 грн 70 штук. Відповідно до платіжного доручення № 74 від 19 листопада 2019 року та видаткового ордеру від 22 листопада 2019 року вказані грошові кошти повернуто ОСОБА_1 

ОСОБА_1 обгрунтовує свої вимоги тим, що в порушення вимог законодавства їй протиправно не повертали грошові кошти в період з 18 червня 2017 року по 12 грудня 2017 року та один золотий злиток із написом «Агgor Негaues SА 100g, 740552», а також вісім срібних злитків з написом «Umicore Feinsilber 999, 500 g», в період часу з 04 грудня 2017 року по 09 липня 2019 року. 

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяною шкодою.

Таким чином, при розгляді вказаної справи застосуванню підлягають статті 1173, 1174 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювача шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права та статті 20 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

При цьому повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 554/741/16-ц (провадження № 61-9250св18), від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17 (провадження № 61-7053зпв18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17 (провадження № 61-7478св18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, ОСОБА_1 не надала, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову та стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльностю відповідачів, є обгрунтованим. 

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Стосовно доводів апелянта про завдання їй моральної шкоди внаслідок невиконання відповідачами положень КПК України а саме, внаслідок бездіяльності, що полягала в неповерненні майна, суд зауважує, що прийняття процесуальних рішень органом досудового розслідування у кримінальних провадженнях та їх оскарження в порядку статей 303-307 КПК України не може свідчити про спричинення позивачу моральної шкоди, як це передбачено Законом, а реалізація свого права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не є підставою для відшкодування моральної шкоди. 

При цьому відомостей звернень ОСОБА_1 зі скаргами до суду на бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування щодо неповернення або несвоєчасного повернення злитків та грошових коштів матеріали справи не містять, така бездіяльність не визнавалась судом протиправною. 

Разом із цим, як встановлено, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52017000000000758 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 382 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 листопада 2017 року на підставі заяви ОСОБА_2 щодо факту невиконання ухвал слідчого судді, до якого було приєднано заяву ОСОБА_1 , в особі адвоката Шипіцина О.В., від 11 квітня 2018 року, було відновлено та на даний час триває, проводяться відповідні процесуальні дії, відтак винних осіб у кримінальному провадженні не встановлено.

Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту невиконання або неналежного виконання посадовими особами прокуратури та органу досудового розслідування службових обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42016171010000070 або притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством. 

Проведення слідчих процесуальних дій в рамках кримінального провадження та реалізація дій заявника на оскарження процесуальних дій слідчого не свідчить про незаконність дій відповідачів.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 не є підставами для висновку про порушення прав позивача, не свідчать про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування, не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності та не вказують на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів прокуратури та досудового розслідування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2020 року.

Головуючий                                                                 А.В. Котелевець

Судді                                                                         Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина