ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 280/2359/19
адміністративне провадження № К/9901/11814/20

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: 
суддя-доповідач - Гусак     М. Б., судді - Ханова Р.  Ф., Усенко Є.  А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2020 року (судді Лукманова   О.   М., Божко Л.   А., Дурасова Ю.   В.) у справі №280/2359/19 за позовом Державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування вимоги та рішення,

УСТАНОВИЛА:

20 травня 2019 року Державна установа «Веселівський виправний центр (№8)» (далі - ДУ «Веселівський виправний центр (№8)») звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області від 1  квітня 2019 року №Ф-0005121306 про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 20 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовив.

Ухвалою від 20 січня 2020 року Третій апеляційний адміністративний суд відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою позивача на рішення суду першої інстанції, а ухвалою від 23 січня 2020 року - призначив справу до апеляційного розгляду на 27 лютого 2020 року.

Ухвалою від 27 лютого 2020 року Третій апеляційний адміністративний суд зобов`язав позивача та відповідача надати суду до 2 квітня 2020 року копії трудових договорів, укладених з 14 засудженими у IV кварталі 2016 року та з 11 засудженими у IV кварталі 2017 року.

30 березня 2020 року від ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» надійшла відповідь обґрунтована тим, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулось порушення його прав, свобод чи інтересів; акт перевірки не містить прізвищ, імен, по-батькові засуджених осіб, з якими, за висновками акта, укладені трудові договори, тому неможливо виконати вимоги ухвали апеляційного суду від 27  лютого 2020 року.

Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 2 квітня 2020 року повторно зобов`язав ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» та Головне управління ДФС у Запорізькій області (у разі наявності) надати до 30 квітня 2020 року зазначені у попередній ухвалі копії договорів.

При цьому суд застосував до ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2102,00 грн.

Не погодившись із цією ухвалою, ДУ «Веселівський виправний центр (№8)»подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, просить її скасувати.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 144 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

За змістом статті 145 КАС України одним із заходів процесуального примусу є, зокрема штраф.

За правилами частини першої статті 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу (пункт 1); неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень (пункт 3).

Застосовуючи до позивача заходи процесуального примусу, апеляційний суд виходив із того, що ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» всупереч вимогам ухвали суду від 27 лютого 2020 року, не надала без поважних причин доказів, що витребувані судом.

Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами статті 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Водночас в апеляційній скарзі позивач зазначав, що актом перевірки укладення строкових трудових договорів між ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» та засудженими не встановлено.

Окрім того, у постанові від 18 червня 2020 року у справі №240/1700/19 (№К/9901/30522/19) з аналогічними правовідносинами Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду констатував, що ці відносини за своєю сутністю і змістом є трудовими безвідносно до того, чи були дотримані встановлені трудовим законодавством вимоги щодо оформлення підстави для виникнення цих відносин, тобто погодився з висновками судів попередніх інстанції про те, що є безпідставними доводи позивача щодо неукладення строкових трудових договорів із засудженими, оскільки обов`язок сплачувати єдиний внесок виникає одночасно із фактом нарахування особі доходу (заробітної плати), а обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно нараховується єдиний внесок.

Також у пункті 3 частини першої статті 149 КАС України підставою для застосування стягнення визначено - неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень, яким у спірних правовідносинах є не ДУ «Веселівський виправний центр (№8)», а податковий орган. 

Отже, колегія суддів знаходить помилковим висновок апеляційного суду про наявність підстав для застосування щодо позивача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу та скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 349, 356, 359 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» задовольнити.

2. Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2020 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                М.  Б. Гусак

Судді:                                                                                                     Р.  Ф. Ханова

                                                                                                    Є.  А. Усенко