УХВАЛА
Іменем України

20 липня 2020 року 
Київ
справа №9901/190/19
адміністративне провадження №П/9901/190/19

Верховний Cуд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Ханової Р.Ф., 
суддів Бившевої Л.І., Гончарової І.А., Олендера І.Я., Шипуліної Т.М., 
за участю секретаря судового засідання Статілко Ю.С.

за участю сторін, їх представників:
позивача - ОСОБА_1., особисто

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:
І. ПРОЦЕДУРА І АРГУМЕНТИ СТОРІН У СПРАВІ
16 квітня 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач у справі) звернувся до Верховного Суду із позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія, відповідач у справі), в якому просив скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 18 березня 2019 року № 30/кс-19, яким вирішено визначити, що суддя апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 624,9 бала; визнано суддю апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 . таким, що не відповідає займаній посаді; внесено до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про звільнення з посади судді апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 , також позивач просив зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України визнати ОСОБА_1 таким, що відповідає займаній посаді.  
ОСОБА_1 позов обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення відповідача є незаконним, немотивованим та ухваленим з порушенням законодавства, принципів верховенства права, правової визначеності та незалежності судової влади.
Позивач вказує на те, що оскаржуване рішення порушує конституційне право позивача на працю та на захист від незаконного звільнення. З огляду на порушення оскаржуваним рішенням прав позивача, останній має право на його оскарження на підставі Конституції України, Загальної декларації прав людини, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, практикою Європейського союзу з прав людини та висновків Конституційного суду України, не лише в межах підстав, визначених у профільному законі, а й по суті.
Оскаржуване рішення, на думку ОСОБА_1 , є невмотивованим, що є самостійною підставою до його оскарження і скасування. Крім того, у резолютивній частині оскаржуваного рішення, всупереч чинному законодавству, зазначені рекомендації щодо звільнення позивача з посади судді, що є використанням відповідачем повноважень не у спосіб, визначений законом. В оскаржуваному рішенні не зазначено, за яким саме критерієм позивач не відповідає займаній посаді, не наведено жодної аргументації щодо рівня встановлених балів.
Позивач зазначає, що основними і єдиними підставами виставлення необ`єктивних низьких балів позивачу за критерієм професійної етики - 125 балів, за критерієм доброчесності - 128 балів стали прийняті ним судові рішення в порядку апеляційного перегляду у справах №163/1846/16-п, №163/2734/16-п, №161/16308/16-п, під час розгляду яких, згідно з висновком Комісії, суддя не дотримався правил суддівської етики, визначених у пункті 1 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду, тобто статті 1 Кодексу суддівської етики, а також вимог статті 3 цього ж Кодексу. Однак, як національне законодавство, так і європейські Стандарти, які зафіксовані в багатьох міжнародних актах щодо можливості аналізу змісту винесеного суддею рішення, чітко надають відповіді, що це не припустимо. Судові рішення не підлягають перегляду, окрім як перегляд в судовому порядку відповідно до закону. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. 
ОСОБА_1 звертає увагу на те, що Комісією допущено порушення процедури проведення співбесіди,  зокрема, доповідач після дачі позивачем відповідей на поставленні питання, оголосив про закінчення проведення співбесіди, позбавивши позивача можливості дати пояснення, заявити клопотання про приєднання до матеріалів суддівського досьє документи.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
13 травня 2019 року у Верховному Суді зареєстровано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає, що Комісія приймаючи рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Комісією забезпечується проведення кваліфікаційного оцінювання на засадах гласності, прозорості, відкритості, справедливості, рівності, єдності процедури та методології, застосування єдиних критеріїв оцінювання. Встановлення результатів кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді є виключно дискреційними повноваженнями відповідача. Прийняття рішення про відповідність або невідповідність судді займаній посаді є закономірним результатом кваліфікаційного оцінювання, його підсумком з огляду на положення частини другої статті 84, частини третьої статті 88 Закону №1402, підпунктів 32.2.1, 32.2.2 пункту 32.2 Розділу III Положення про кваліфікаційне оцінювання. Зазначає, що незгода позивача з підставами ухвалення рішення або мотивами, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, не може бути підставою для скасування рішення Комісії.
ІІ. ВСТАНОВЛЕНІ У СПРАВІ ОБСТАВИНИ
Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи позовної заяви, встановив наступне.
13 серпня 2002 року Указом Президента України №712/2002 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області.
02 грудня 2010 року постановою Верховної Ради України №2757-VI ОСОБА_1 . обрано суддею Апеляційного суду Волинської області.
30 вересня 2016 року набрали чинності Закони України від 02 червня 2016 року №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та від 02 червня 2016 року №1402- VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року №8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 
25 травня 2018 року рішенням Комісії №118/зп-18 запроваджено тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.
Позивач склав анонімне письмове тестування, за результатами якого набрав 81,9 бала. За результатами виконаного практичного завдання ОСОБА_1 набрав 88 балів. На етапі складення іспиту суддя загалом набрав 169,9 бала.
ОСОБА_1 пройшов тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
26 квітня 2018 року рішенням Комісії від 97/зп-18 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Іспит», складеного 20 березня 2018 року, зокрема, судді апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1.
Цим же рішенням суддю ОСОБА_1. допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
Комісією 18 березня 2019 року проведено співбесіду із суддею, під час якої обговорено питання щодо компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє.
Рішенням Комісії від 18 березня 2019 року №30/ко-19 вирішено визначити, що суддя апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 624,9 бала; визнано позивача таким, що не відповідає займаній посаді;  вирішено внести до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про звільнення з посади судді апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 .
Оскаржуване рішення мотивоване тим, що за результатами кваліфікаційного оцінювання позивач набрав 624,9 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.
Рішенням від 09 липня 2020 року Вища рада правосуддя відмовила у задоволенні подання Комісії про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Волинської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА І ОЦІНКА СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон) установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Згідно зі статтею 83 Закону кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді <…> здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: <…> рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.
На виконання вимог Закону Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року затвердила Положення, а рішенням від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 - Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання.
Згідно з пунктом 34 розділу ІІІ Положення рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається зі вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.
Пунктами 10 та 11 розділу V Положення встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.
Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
За частинами другою, четвертою статті 84 Закону за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді <…>, який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.
У частинах першій, другій статті 85 Закону передбачено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Вища кваліфікаційна комісія суддів України. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді <…> критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Вища кваліфікаційна комісія суддів України <…> зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.
Відповідно до частин першої, другої статті 88 Закону Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини третьої статті 88 Закону рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
З огляду на наведені положення законодавства, зокрема частини восьмої статті 101 Закону, яка передбачає умову, за якої можна оскаржити рішення Комісії, що містить рекомендацію щодо вчинення певних дій чи прийняття рішень, колегія суддів, беручи до уваги встановлені обставини справи і відповідні їм правовідносини, дійшла висновку, що провадження в цій справі треба закрити.
У цій справі предметом спору є Рішення, у якому Комісія, окрім іншого, висловила рекомендацію звільнити позивача з посади судді у зв`язку зі встановленою невідповідністю займаній посаді.
Якщо зважити на положення частини восьмої статті 101 Закону, то рішення, як таке, що містить рекомендацію Комісії, може бути оскарженим після того, як його буде актуалізовано через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення. Встановлення законом такої умови не обмежує і не позбавляє права кожного, хто його має, на оскарження рішень Комісії до адміністративного суду, а лише визначає, з настанням якої події рішення Комісії щодо надання рекомендації можуть оскаржуватися в судовому порядку.
З викладеного також висновується, що рішення Комісії про оцінювання є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням Вищої ради правосуддя за результатами такої рекомендації.
У контексті подібних (схожих) фактичних передумов до такого самого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/637/18, який сформулювала у постанові від 26 лютого 2020 року. У цій постанові з посиланням на наведені норми законодавства, зазначила, що кваліфікаційне оцінювання є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
При цьому виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.
Водночас за змістом статей 1, 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції Вищої ради правосуддя.
Тобто вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції Вищої ради правосуддя після розгляду на її засіданні подання Комісії про звільнення судді. За результатами такого розгляду Вища рада правосуддя приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.
Водночас за нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (стаття 88) рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, суддя (кандидат на посаду судді) має право оскаржити до адміністративного суду.
При цьому рішення Комісії про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання Комісії про звільнення судді Вища рада правосуддя може і не погодитися з висновком Комісії.
З огляду на те, що процедура кваліфікаційного оцінювання, підбиття її підсумків (у Вищій кваліфікаційній комісії суддів України) і застосування наслідків (рішенням Вищої ради правосуддя) є стадіями єдиного провадження, рішення Комісії про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є частиною цього «кваліфікаційного» провадження.
Звільнення судді з посади є конституційною функцією Вищої ради правосуддя. У межах «кваліфікаційного» провадження Вища рада правосуддя має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, Вища рада правосуддя має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб Вища рада правосуддя забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.
Вища рада правосуддя може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення Комісії про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення.
Отже, зважуючи на наведене правове регулювання, а також статус та повноваження Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, Суд вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону оскарження рішення Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у Вищій раді правосуддя.
Ураховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці Європейського суду з прав людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
З урахуванням послідовності (стадійності) прийняття остаточного рішення про звільнення судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання і, як наслідок, не відповідає займаній посаді, судовий контроль має здійснюватися щодо остаточного рішення, яке уповноважена приймати Вища рада правосуддя.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення Комісії щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією.
Узагальнюючи наведене, можемо констатувати, що оскаржуване рішення Комісії з висновком рекомендувати Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1. є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
У зв`язку з цим необхідно додати, що під час розгляду цієї справи встановлено, що рішенням від 09 липня 2020 року Вища рада правосуддя відмовила у задоволенні подання Комісії про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Волинської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, що свідчить про те, що рішення Комісії про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втратило юридичне значення.
Враховуючи неможливість розглянути вимоги позивача, щодо скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 18 березня 2019 року № 30/кс-19, Суд позбавлений можливості розглянути вимогу щодо зобов`язання Комісії визнати ОСОБА_1 таким, що відповідає займаній посаді, оскільки зазначена вимога є похідною.  
Частиною першою статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
У цій справі такої потреби немає, адже мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб`єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір.
Керуючись статтями 238, 241-243, 248, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
ухвалив:
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - закрити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на судове рішення Верховного Суду подається до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:                                                                                       Р.Ф. Ханова
Судді:                                                                                                       Л.І. Бившева
                                                                                          І.А. Гончарова
                                                                                           І.Я. Олендер
                                                                                          Т.М. Шипуліна