ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
01 вересня 2020 року                                                                м. Київ
 
справа № 361/5442/19
 
провадження № 22-ц/824/5337/2020
 
Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого  - Іванової  І.В. 
суддів  - Сушко Л.П. , Сліпченка О.І.
при секретарі  - Ярмак О.В.
 
сторони :
позивач -  ОСОБА_1 
 
відповідач -  ОСОБА_2 
            
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу    ОСОБА_1  на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2019 року у складі судді Сердинського В.С., про відмову в забезпеченні позову в справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності попереднього договору із застосуванням наслідків недійсності та стягнення коштів,
встановив:
 
 У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 08.11.2019 року, просив встановити нікчемність попереднього договору № 15.11.17р. від 15 листопада 2017 року, укладеного між ним та відповідачем; застосувати наслідки недійсності попереднього договору та стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 13 518 778,07 грн.
28 листопада 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 18 квартир посімейного спільного заселення загальною площею 1390,4 кв.м. на суму 12 637 192,65 грн. та три земельні ділянки загальною площею 518 кв.м. на суму 905 426,64 грн.
Мотивуючи заяву, позивач зазначає, що йому стало відомо із відкритої інформації з Державних реєстрів, що відповідач подав до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Тимчук В.О. заяву № 3191 від 24 жовтня 2019 р. на реєстрацію прававласності на вищевказані квартири та висновки щодо технічної можливості поділу об`єктів нерухомого майна, які станом на сьогодні вже переплановано відповідачем, з метою зміни реєстраційних номерів квартир і збільшення їх кількості з 14 до 19 квартир, що на думку позивача вже само по собі ускладнює вирішення спору між сторонами та відповідно може ускладнити рішення суду, адже ніщо не перешкоджає відповідачу вчиняти перепланування квартир.
ОСОБА_1 також вказує, що відповідачем вже здійснено передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , та відчужено (продано) три квартири. 
Крім того, позивач вважає, що  також необхідно накласти арешт на три земельні ділянки, які ОСОБА_2 зобов`язався переоформити на нього.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скаргиОСОБА_1 посилається на те, що відповідач вчиняє дії щодо відчуження квартир, що на його думку, вже само по собі може унеможливити виконання майбутнього рішення суду про стягнення коштів, у зв`язку з відсутністю уОСОБА_2 нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення в ході виконання рішення суду.  
Крім того, апелянт зазначає, що ним, при обґрунтуванні заяви про забезпечення позову, було дотримано принцип співмірності, в межах суми позовних вимог в  розмірі 13 518 778 грн., враховуючи суму вартості квартир відповідача в розмірі 12 637 192,65 грн. та вартості земельних ділянок на суму 905 426 грн.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача  ОСОБА_2 до суду не надходив.  
Представник позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції просив скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.
Відповідач надав заяву про відкладення судового розгляду, посилаючись на неможливість прибути за станом здоров`я, при цьому будь-яких доказів, які б підтверджували дану обставину, до заяви не долучено, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати його неявку з поважних причин, приймаючи до уваги присутність в судовому засідання його представника, який приймає участь у справі на захист інтересів відповідача та регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у відсутність відповідача, за участі його представника, згідно ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з неспівмірності з заявленими позовними вимогами.
Судова колегія не погоджується з таким висновком, з наступних підстав.
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є  накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 13 518 778,07 грн.
Позивач, посилається на те, що відповідач вчиняє дії щодо відчуження належного йому нерухомого майна, що може унеможливити виконання майбутнього рішення суду про стягнення коштів, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення в ході виконання рішення суду.  При цьому позивач надав докази щодо співмірності із заявленими вимогами.
За таких обставин, суд першої інстанції не врахував, що в разі відчуження відповідачем спірного майна, виконання рішення суду буде утруднене і відновити права позивача в повному обсязі не буде можливості.
Висновок суду першої інстанції про те, що спосіб забезпечення не є співмірним із вимогами заявника у сумі 13 518 778 грн., спростовуються встановленими обставинами справи, а саме тим, що позивач просить накласти арешт на спірне майно, орієнтовна вартість якого є 13 542 619 грн.
Таким чином, суд безпідставно відмовив у вжитті заходів забезпечення позову. 
Однак, поскільки відповідач відчужив частину квартир, на які позивач просив накласти арешт, про що у справі є відповідні докази, судова колегія дійшла висновку що ухвала суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
 постановив :
 
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  задовольнити частково. 
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву позивача  ОСОБА_1  про забезпечення позову задовольнити частково.
В порядку забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме: 
квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 75,3 кв.м.; 
квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 104,4 кв.м.; 
квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 35,1 кв.м.;
земельну ділянку площею 0,0149 га, за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер 3210600000:01:063:0171; 
земельну ділянку площею 0,0149 га, за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер 3210600000:01:063:0174; 
земельну ділянку площею 0,0221 га, за адресою: АДРЕСА_7 , кадастровий номер 3210600000:01:063:0175.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                             

Судді :