ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/1673/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:          головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                                                  суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу                               Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року (головуючий суддя – Захарчук-Борисенко Н.В.) в адміністративній справі

за позовом                                         Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 

до                                                   Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

про                                                   визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі – Відповідач), в якому просила суд: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №50/4.1-5/541 від 08 жовтня 2019 року на ФОП ОСОБА_1 в розмірі 8 346,00 грн. (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувана постанова про накладення штрафу №50/4.1-5/541 від 08 жовтня 2019 року винесена відповідачем не обґрунтовано, на підставі припущень та не вірного трактування норм чинного законодавства, є протиправною та порушує права позивача з огляду на те, що у ФОП ОСОБА_1 не було обов`язку подавати відомості про чисельність працевлаштованих осіб на тій підставі, що діяльність за КВЕД 78.10 Діяльність агентств працевлаштування у 2017-2018 роках не здійснювалась, а здійснювалось консультування з питань працевлаштування та ведення кадрової звітності. Позивач зазначив про те, що факт реєстрації певного виду економічної діяльності сам по собі не підтверджує фактичного здійснення такої діяльності, а лише дає право на провадження певної діяльності.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі №160/1673/20 в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу – відмовлено.
Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано у тому числі тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що нормами ч. 4 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення» дійсно передбачено відповідальність суб`єкта господарювання к вигляді штрафу за неподання звітності 1-ПА, а в той же час нормами п. 28 Порядку №295 передбачено, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення суб`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються. Аналогічні положення також містить і Порядок №509, що передбачає накладення штрафу на суб`єкт відвідування лише у випадку не виконання вимог припису.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.
В обґрунтування відзиву Відповідач зазначив про те, що Законом України «Про зайнятість населення» передбачено як невідворотність відповідальності за порушення законодавства про зайнятість населення, так і обов`язок усунути виявлене порушення законодавства.
В судовому засіданні представник Позивача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.
Представник Відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 13.09.2019 № 831-П, на підставі направлення на проведення позапланової перевірки від 13.09.2019 року № 219-Н головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпровському регіоні Константиновою І.І. з 17.09.2019 по 18.09.2019 була проведена позапланова перевірка позивача ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про зайнятість населення в частині неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності (форма 1-ПА) за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів (форма 1-ПА) (2017 та 2018 роки) щодо працевлаштованих громадян суб`єктами господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні та здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні у інших роботодавців за два звітні періоди підряд 2017-2018 роки (а.с. 40).
Направлення від 13.09.2019 № 219-Н надане 17.09.2019 ФОП ОСОБА_1 для ознайомлення, про що свідчить її особистий підпис про його отримання (а.с. 41).
Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області був складений Акт за результатами проведення перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю № 50/4.1-5 (а.с. 42-44).
В ході проведення перевірки Відповідачем встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не подала звіт № 1-ПА за 2017 рік до 15 січня 2018 року та за 2018 рік до 15 січня 2019 року, чим порушила вимоги пункту 4 частини 4 статті 36 Закону України «Про зайнятість населення».
Вказаний Акт перевірки №50/4.1-5 підписаний позивачем із відміткою «без зауважень».
На підставі акту перевірки Відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень від 18.09.2019 (а.с. 45).
Позивач в письмових пояснення від 17.09.2019 та повідомленні (про виконання припису) від 24.09.2019 підтвердив, що зареєстрований як ФОП, у видах діяльності зазначений коди КВЕД 78.10, але за вищезазначеним КВЕДом діяльність не здійснюється. Діяльність здійснюється за КВЕД 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності і керування туристичне агентство. Звіт № 1-ПА не подавався, у зв`язку з тим, що вважав не необхідним подачу вищезазначеного звіту. Крім того, Позивач надав докази виконання припису шляхом подання звітів за формою1-ПА за 2017 та 2018 роки (а.с. 54-63).
На підставі Акту № 50/4.1-5 та у відповідності до Порядку № 509 Головним управлінням, за порушення вимог пункту 4 частини 4 статті 36 Закону України "Про зайнятість населення" було винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 08 жовтня 2019 року № 50/4.1-5/541 про застосування штрафу у розмірі 8 346,00 грн. (а.с. 48-49).
Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 08 жовтня 2019 року №50/4.1-5/541 направлена за юридичною адресою ФОП ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 та отримана останньою 12.10.2019.
Правомірність прийняття Відповідачем постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 08 жовтня 2019 року №50/4.1-5/541 є предметом судового розгляду у даній справі.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що виконання Позивачем вимог припису підтверджує факт визнання ним порушень трудового законодавства, відображеного в акті перевірки, однак сам по собі припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання, його вимоги направлені лише на подальше недопущення порушення вимог законодавства про працю
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі – Закон №877-V ) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
У відповідності до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
За приписами пп. 9 п. 4 Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Відповідно до п. 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Держпраці може покладати виконання завдань на утворені територіальні органи за міжрегіональним принципом.
Пунктом 1 Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №823 (далі – Порядок №823) передбачено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Відповідно до п. 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів..
Згідно з п.п. 27 - 29 Порядку №823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності не вживаються.
Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Згідно з п. 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. №509 (далі – Порядок №509) ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).
Пунктом 2 Порядку №509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі:
- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;
- акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;
- акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;
- акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;
- акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
З аналізу вищенаведеного випливає те, що Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області є територіальним органом Держпраці, уповноваженим на здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.
При цьому, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, інспектор праці виносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановлено законом відповідальності.
Однак, заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності не вживаються у випадку виконання останнім припису у встановлений у ньому строку, крім випадків притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників.
З матеріалів справи встановлено, що Позивач не подав звіт за формою 1-ПА за 2017 та 2018 роки, чим порушив вимоги п. 4 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про зайнятість населення», що останнім не спростовано.
18 вересня 2019 року за наслідками перевірки Позивача Відповідач склав акт №50/4.1-5 (а.с. 42-44) та припис про усунення виявлених порушень №50/4.1-5-17 (а.с. 45).
У вказаному приписі №50/4.1-5-17 зобов`язано Позивача до 27 вересня 2019 року письмово проінформувати Управління з питань праці про додержання законодавства про зайнятість населення. 
26 вересня 2019 року Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області отримало від Позивача повідомлення про виконання припису за вих. №1/2409, в якому останній вказав про те, що на виконання припису №50/4.1-5-17 від 18 вересня 2019 року ФОП ОСОБА_1 подала до Дніпровського міського центру зайнятості звіти за формою 1-ПА за 2017 та 2018 роки (а.с. 54- 62).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Відповідач в межах спірних правовідносин не заперечує проти факту виконання Позивачем вимог припису №50/4.1-5-17 у встановлений в останньому термін.
Однак, не зважаючи на усунення виявлених порушень, 08 жовтня 2019 року Відповідачем винесено постанову про накладення на Позивача штрафу №50/4.1-5/541 (а.с. 48-49).
На підставі вищевикладеного та з урахуванням того, що в межах спірних правовідносин Позивач не використовував працю неоформлених працівників та вимоги припису №50/4.1-5-17 виконав у встановлений в останньому термін, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідно до п. 28 Порядку №823 та п. 2 Порядку №509 підстави для застосування до Позивача заходів притягнення до відповідальності відсутні.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що Відповідач при прийнятті спірної постанови керувався положеннями Порядку №509 в редакції до 30 серпня 2019 року, які на момент спірних правовідносин були виключені та/або змінені, що, також, свідчить про помилковість висновків останнього щодо наявності підстав для прийняття спірної постанови про накладення на Позивача штрафу №50/4.1-5/541.
Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що висновки Верховного Суду викладені у постанові по справі №818/854/17 від 28.02.2018 року, якими керувався суд першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення, в межах спірних правовідносин не підлягають застосуванню з огляду на те, що Верховний Суд розглядав справу №818/854/17 на підставі законодавчих актів в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин а саме: у 2017 році, у той час як спірні правовідносини у даній справі виникли у 2019 році.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не  повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні позовних вимог прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції у цій підлягає скасуванню.
Частиною 6 статті 139 КАС України встановлено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на вищевикладене та з урахуванням наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 39788766) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у загальному розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок, зокрема: за подання позовної заяви в сумі 840,80 грн. та за подання апеляційної скарги 1261,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі №160/1673/20 – скасувати.
Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №50/4.1-5/541 від 08 жовтня 2019 року на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 8346,00 грн. (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 39788766) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за спліти судового збору у загальному розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
В повному обсязі постанова складена  02 липня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова