ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" серпня 2020 р.           Справа№ 910/2139/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Хрипуна О.О.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2020
(повний текст рішення складено 22.04.2020)          
у справі № 910/2139/20 (суддя Підченко Ю.О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 42  650,17 грн.

                                                    ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Українська залізниця" про стягнення вартості недостачі вантажу в розмірі 42 650,17 грн., виявленої під час перевезення відповідно до договору поставки № 20/13-ПУ від 20.05.2013 та залізничних накладних № 45337151, № 45868775, № 45896040, № 45787777, № 45832672, №  45829835, № 45788023, про що було складено відповідні комерційні акти.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2020 позов задоволено повністю, стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" 42 650,17 грн. вартості нестачі вантажу та 2 102,00 грн. судового збору. 
Місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, який перевозився у вагонах, завданої шкоди - нестачі товару на суму 42 650,17 грн. та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вагонах сталась не з вини відповідача відповідно до ст. 127 Статуту залізниць України .
Не погодившись з рішенням, АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покласти на ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля".
Скаржник стверджує, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи та не надано належної оцінки вимогам ст. 114 Статуту залізниць України та необґрунтовано враховано норму природні втрати та граничного розходження у розмірі 1%, а не 2 %, як це передбачено п. 27 Правил видачі вантажів. Скаржник також наполягає на недоведеності позивачем протиправної поведінки відповідача.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2020 у справі №  910/2139/20, справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України.
12.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з огляду на її необґрунтованість. За твердженням позивача, відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів з мінеральним паливом - вугіллям кам`яним, становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах.  
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання договору поставки укладеного 20.05.2013 між ТОВ "ДТЕК Трейдінг" та ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" у період з жовтня 2019 року по листопад 2019 року залізницею відповідача було направлено вантаж - вугілля кам`яне марки Г(Г1)Р 0-200 в твердому стані з вологістю не більше 12%, на адресу теплових електростанцій, а саме: на адресу "ЛАДИЖИНСЬКА ТЕС" АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" за залізничними накладними № 45337151, №  45868775, № 45896040, № 45787777, № 45832672, № 45829835, № 45788023.
Зі змісту залізничних накладних № 45337151, № 45868775, 45896040, 45787777, 45832672, 45829835, 45788023  вбачається прийняття відповідачем вантажу до перевезення від позивача та здійснення його перевезення зі станції відправлення до станції  призначення - Ладижин Одеської залізниці.
Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.
Згідно із ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (надалі за текстом - Статут залізниць України), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту залізниць України та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.
Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 ЦК України).
В силу ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Згідно із абз. 1 п. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.
Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.
Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантаж завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.
Відповідно до п. 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т. ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.
Під час перевезення по залізниці виявлена нестача кам`яного вугілля 3050 кг у вагоні № 56046535, 2150 кг у вагоні № 56877152, 4850 кг у вагоні №  52374543, 2300 кг у вагоні № 68730308, 1550 у вагоні № 62049606, 2950 кг у вагоні № 62605001, 2000 кг у вагоні 56182116, 1850 кг у вагоні № 56290570, 3950 кг у вагоні № 563523765, 1650 кг у вагоні № 53513719, 2350 кг у вагоні 62522248, 2450 кг у вагоні № 64022015, про що, на станції Ладижин Одеської залізниці, було складено комерційні акти № 409009/94, № 409009/105, №  409009/91, № 409009/99, № 409009/98, № 409009/100, № 409009/101, №  409009/104, № 409009/103, також на станції Нікополь Придніпровської залізниці складено комерційний акт за № 466001/404.
Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.
Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому є належними та допустимими доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних фактичній масі вантажу.
Згідно зі ст. 114, 115 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Позивачем долучено до позовної заяви копії довідок ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про вартість вантажу, який перевозився у вагонах № 56877152, № 56046535, № 52374543, № 68730308, № 62049606, № 62605001, №5 6182116, №  56290570, № 53513719, № 63523765, № 64022015, № 62522248, у сумі 2 098,36 грн. за 1 тону.
Вищевказані довідки позивача, складені як вантажовідправником і постачальником за договором поставки № 20/13-ПУ від 20.05.2013 та в силу положень ч. 3 ст. 314 ГК України та ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України вказані документи приймаються судом у якості належного та допустимого доказу на підтвердження вартості вантажу, що перевозився у спірних вагонах.
Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Положеннями Статуту залізниць України визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту залізниць України). Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту залізниць України).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що в силу положень ч. 3 ст. 314 ГК України та ст. 114, 115 Статуту залізниць України вказані документи є належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу.
Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Всі вказані документи, які повинні бути надані одержувачем вантажу (позивачем) було долучено до матеріалів справи. А тому посилання скаржника щодо відсутності доказів на підтвердження факту незбереження ним вантажу відхиляються як необґрунтовані.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.
При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, до перевезення передавалося вугілля кам`яне марки г- насипом газовий, вологість не більше 12 %. Однак, суд першої інстанції при визначені норми недостачі, внаслідок властивостей вантажу при перевезенні, застосував 1% від маси вантажу. а не 2% норми недостачі, передбаченої абзацом 3 п. 27 Правил видачі вантажів та відхилення заперечень відповідача з цього приводу.
При цьому місцевий господарський суд зазначив, що відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України № 163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом. Згідно з ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0%, а як вбачається з представлених до матеріалів справи залізничних накладних, кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю не більше 12%, тобто з характеристиками в межах встановлених норм.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що сам по собі факт здачі до перевезення кам`яного вугілля з характеристиками в межах встановлених ДСТУ 4083:2012 норм, тобто, з вологістю не більше 12%, не спростовує властивість самого вантажу зменшуватись при перевезенні.
Натомість, аналіз практики Верховного Суду свідчить, що при вирішенні даної категорії спорів суд касаційної інстанції застосовує саме 2% норму недостачі, зокрема, у постанові об`єднаної палати від 04.03.2020 у справі №  905/487/19, у постановах від 05.02.2020 у справі № 910/3868/19, від 10.08.2018 у справі № 910/22324/16 (ч. 4 ст. 236 ГПК України). А тому у вказаній частині приймаються доводи скаржника та визнається необґрунтованим застосування судом першої інстанції 1% норми недостачі до вантажу, який перевозився, у зв`язку з чим підлягає перерахунку розмір збитку.
Перевіривши розрахунок вартості втраченого вантажу окремо у кожному вагоні № 56046535, № 56877152, № 52374543, № 68730308, № 62049606, №  62605001, № 56182116, № 56290570, № 63523765, №53513719, № 62522248, № 64022015, згідно комерційних актів № 409009/94, № 409009/105, №  409009/91, № 409009/99, № 409009/98, № 409009/100, № 409009/101, №  409009/104, № 409009/103, колегія суддів вважає обґрунтованим розмір збитків у сумі  27 739,95 грн. 
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах, завданої шкоди у сумі вартості нестачі вантажу, обрахованої з урахуванням ст. 27 Правил видачі вантажу, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Скаржником не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вагоні сталася не з його вини відповідно до ст. 127 Статуту та не спростовано протиправність поведінки, у зв`язку з чим доводи скаржника у вказаній частині відхиляються як безпідставні.
Водночас, вірно з`ясувавши обставини справи, суд першої інстанції помилково застосував 1% норму недостачі, замість 2%, як це передбачено абзацом 3 п. 27 Правил видачі вантажів, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення 14 910,22 грн. збитків, з ухваленням нового рішення про відмову в позові у цій частині.
З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції (судовий збір) покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,  Північний апеляційний господарський суд,

                                          ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2020 у справі № 910/2139/20 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2020 у справі №  910/2139/20 скасувати в частині стягнення 14 910,22 грн. вартості нестачі вантажу та 734,85 грн. судового збору. 
В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2020 у справі № 910/2139/20 залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
"Позов Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (Тверська), 5; ідентифікаційний код ЄДРПОУ: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м.  Павлоград, вул. Соборна, буд. 76; ідентифікаційний код ЄДРПОУ: 00178353) 27 739,95 грн. вартості нестачі вантажу та 1 367,15 грн. судового збору. Видати наказ."
3. Судовий збір, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м.  Павлоград, вул. Соборна, буд. 76; ідентифікаційний код ЄДРПОУ: 00178353) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця (Тверська), 5, код юридичної особи 40075815) 1 102,25 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
4. Видачу відповідних наказів доручити суду першої інстанції.
5. Матеріали справи № 910/2139/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Хрипун 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                О.В. Агрикова