ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/1873/20		
Провадження № 22-ц/821/1271/20		
категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Василенко Л. І., 
суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»;
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргуакціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Романенко В. А.,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

25 лютого 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням останньою умов кредитного договору № б/н від 04.07.2018.
Позовну заяву мотивовано тим, що на підставі вказаного договору від 04.07.2018 відповідач отримала кредит в розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Своїм підписом відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір, що підтверджується підписом у заяві. 
При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. 
Зміну кредитного ліміту за рішенням банку, а також пряму та безумовну згоду позичальника прийняти будь-який розмір кредитного ліміту позивач обґрунтовував положеннями договору, що викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг. 
Банк нараховував відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діяли на дату нарахування та викладені на банківському сайті.
На підставі пунктів 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Умов та Правил надання банківських послуг банк змінював відсоткову ставку за користування кредитними коштами.
Розмір процентної ставки з 01.09.2014 - на 34,8% річних, з 01.04.2015 - на 43,2% річних.
З 01.04.2019 запроваджено зміни до Умов та Правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи із 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України за домовленістю сторін встановлені у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% (для картки «Універсальна») та 84,0% (для картки «Універсальна Голд»).
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість користуватись кредитними коштами у розмірі та умовах, встановлених договором. 
Відповідач кредитними коштами активно користувалась, однак зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, кредитні кошти повернула не повністю, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
На підставі викладеного, за розрахунком банку у відповідача виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 14.01.2020 складалась з 17654,96 грн, до розміру якого включено: 11810,43 грн - заборгованість за тілом кредиту (в тому числі, за поточним кредитом - 20 грн, за простроченим кредитом - 11790,43 грн), 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 1653,03 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 2874,60 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, 0,00 грн - нарахована пеня, 0,00 грн - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг - 500 грн фіксована частина штрафу, 816,90 грн - процентна частина штрафу.
Посилаючись на такі обставини, банк просив суд стягнути з відповідача повну заборгованість за кредитом в сумі 17654,96 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто із   ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.07.2018 за тілом кредиту в сумі 11810,43 грн.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1406,15 грн.
В іншій частині позову - відмовлено.
При цьому, суд дійшов висновку про доведеність позову лише в частині стягнення тіла кредиту. В задоволенні решти вимог відмовлено у зв`язку з тим, що банк не надав доказів про узгодження з позичальником умов договору щодо відсотків за користування кредитом та відповідальності за порушення зобов`язань у вигляді неустойки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 16.06.2020, АТ КБ «Приватбанк», вважаючи, що оскаржуване рішення винесене із порушенням норм матеріального і процесуального права, при недостатньо повному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин справи, що мають значення для справи, просило скасувати заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог банку та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», в іншій частині - рішення залишити без змін, а також стягнути з відповідач судові витрати.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує судове рішення в частині відмови в стягненні процентів за користування кредитом (в т.ч. прострочених) та неустойки (штрафу).
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення не було взято до уваги погоджені сторонами умови кредитування, як це визначено анкетою-заявою та підписаними паспортами споживчого кредитування. Банк посилається на ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. В світлі вказаної норми, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що з моменту підписання заяви відповідачем між банком та клієнтом був укладений договор в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованих банком умов договору.
Суд першої інстанції помилково посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019, справа №342/180/17, оскільки в даному випадку відповідач не висловлював будь-яких заперечень проти позову, доводи банку позичальником не спростовано, а тому висновок суду про те, що відповідач не був ознайомлений з умовами договору ґрунтується на припущеннях.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, тому просить апеляційний суд прийняти додаткові докази (виписку по банківському рахунку, паспорти споживчого кредитування, дві довідки про умови кредитування). Необхідність прийняття апеляційним судом нових доказів позивач обґрунтовує тим, що банк не міг передбачити висновки суду першої інстанції, які вважає хибними.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
УхвалоюЧеркаського апеляційного суду від 31 липня 2020 року розгляд апеляційної скарги призначено на 29 вересня 2020 року на 14:30 год. в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

04.07.2018 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 10-11).
У заяві вказані анкетні дані відповідача, а також зазначено, що заявник згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Відповідач своїм підписом погодилась на збільшення строку позовної давності, з тим, що зміни в Умови та Правила вносяться банком в односторонньому порядку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та Правил, є підтвердженням згоди позичальника, повного та безумовного прийняття зміненої редакції Умов та Правил. Зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався знайомитись самостійно на офіційному банківському сайті.
До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайтіhttps://privatbank.ua/terms/.
В доданих до позову документах відсутні підтвердження обрання позичальником конкретного типу картки з відповідними тарифами обслуговування. Крім того, відсутні відомості про узгодження з позичальником відсоткової ставки та штрафів, бажаного розміру кредитного ліміту, а також процентної ставки за статтею 625 ЦК України.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 04.07.2018 станом на 14.01.2020 становила 17654,96 грн, у тому числі: 11810,43 грн - заборгованість за тілом кредиту (в т. числі 20,00 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11790,43 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 1653,03 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2874,60 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; 500 грн - штраф (фіксована ставка); 816,90 грн - штраф (процентна ставка).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Оскаржуваним рішенням стягнуто заборгованість за тілом кредиту. У задоволенні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суми за ст. 625 ЦК України та штрафів судом відмовлено.
Позивач оскаржує рішення в частині відмовлених позовних вимог.        
Рішення суду в іншій частині не оскаржується, тому не підлягає перегляду згідно з вимогами ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржує позивач, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд
Застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. ч. 1,2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт, або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч. 1 ст. 633 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001).
Відповідно до ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону, фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, на підставі чого їй встановлено 5000 грн кредитного ліміту на картковий рахунок.
Судом встановлено, що 04.07.2018 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», у якій заповнено графи особистих даних.
Крім анкетних даних відповідача, в заяві зазначено, що клієнт своїм підписом погодилась на збільшення строку позовної давності, з тим, що зміни в Умови та Правила вносяться банком в односторонньому порядку. Продовженням користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та Правил є підтвердженням згоди позичальника, повного та безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався знайомитись самостійно на офіційному банківському сайті.
В доданих до позову документах відсутні підтвердження обрання позичальником конкретного типу картки з відповідними тарифами обслуговування. Крім того, відсутні відомості про узгодження з позичальником відсоткової ставки та штрафів, бажаного розміру кредитного ліміту, а також процентної ставки за статтею 625 ЦК України.
Разом з тим, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.
У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту.
Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди - ст. 638 ЦК України.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі - ч. 1 ст. 1055 ЦК України.
За статтями 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначав банк.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками, штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, а також суми на підставі ст. 625 ЦК України.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на «Умови та Правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» і «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що позивачем не підтверджено укладення кредитного договору саме на тих умовах, які заявлені банком у позовній заяві.
Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що позичальник, підписуючи анкету-заяву, зобов`язалась самостійно слідкувати за змінами в Умовах та правилах надання банківських послуг, не спростовує обов`язок позивача підтвердити узгодження з відповідачем тих умов договору, на підставі яких банк просить стягнути заборгованість.
Крім того, матеріали справи не містять підписані відповідачем інші документи, що є обов`язковими складовими договору надання банківських послуг. Так, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, пред`явлені банком в додатку до позовної заяви, не містять підпису клієнта банку. 
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася саме із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04.07.2018) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25.02.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг із Умов та правил, а також Тарифи Банку в будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати беззаперечною складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 759/5029/18.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1653,03 грн., а також штрафів в розмірі 1316,90 грн. за кредитним договором № б/н від 04.07.2018 у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині.
Вказана правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19 вірно врахована місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення.
Перевіряючи доводи апелянта в частині стягнення з боржника відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, колегія суддів виходить з наступного.
Вказаною статтею передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
В розрахунку заборгованості банк нарахував відсотки за статтею 625 ЦК України.
У позовні заяві банк вказував, що розмір ставки процентів за ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін в розмірі 86,4% для картки Універсальна, та 84,0% для картки Універсальна Голд.
Однак, банк не надав підтверджень, який тип картки обрала позичальниця, так само не підтверджено, що банк узгодив в письмовому порядку з відповідачем такі розміри процентів за ст. 625 ЦК України.
Відтак, банк має право на стягнення за ст. 625 ЦК України у встановленому законом розмірі (3% річних), а не в підвищеному розмірі (84% або 86,4% річних). Однак позивачем не надано до суду розрахунку нарахування трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості. 
Враховуючи, що стягнута судом першої інстанції прострочена сума заборгованості постійно збільшувалася, тому апеляційний суд самостійно не може провести розрахунок 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а позивач таких розрахунків не надав. 
А тому вимога про стягнення процентів за статтею 625 ЦК України в розмірі 2874,60 грн. не може бути задоволена.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник подав до суду нові докази, які не були надані суду першої інстанції. Зокрема, апеляційному суду надано виписку по банківському рахунку, паспорти споживчого кредитування, дві довідки про умови кредитування.
Нові докази, додані до апеляційної скарги, та які не були надані суду першої інстанції, суд не приймає з огляду на таке. 
За вимогами ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Необхідність прийняття апеляційним судом нових доказів позивач обґрунтовує тим, що банк не міг передбачити висновки суду першої інстанції, які вважає хибними.
Апеляційний суд не приймає такі доводи підтвердженням винятковості даного випадку.
Зазначені документи були в розпорядженні АТ КБ «ПриватБанк», а тому виключається об`єктивна неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції.
Крім того, у прохальній частині позову банк не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника банку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Інші доводи апеляційної скарги АТ Комерційний банк «ПриватБанк» суттєвими не є, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції  приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у даній справі рішення, що є предметом апеляційного перегляду, та відсутність підстав для його скасування в оскаржуваній позивачем частині.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в оскаржуваній частині, - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 
Текст постанови складено 29 вересня 2020 року. 

Головуючий         Л. І. Василенко

Судді:         В. Г. Бородійчук 

       Л. В. Нерушак