Апеляційне провадження № 22-ц/824/8048/2020               
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 липня  2020 року                                                                                               м. Київ
Унікальний номер справи 753/12685/16-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,
            розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
            на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене 1 квітня  2020  року у приміщенні суду під головуванням судді Коренюк А.М.,-                                                                                                                       
ВСТАНОВИВ:
У липні 2016 року ПАТ «СК «АРКС», що є правонаступником ПАТ «СК «АХА Страхування» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , третя особа СК «Еталон», про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу.
  Свої вимоги обґрунтовувало тим, що що 23 квітня 2015 року о 12 годині 10 хвилин на вулиці Олени Теліги, 23 в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Сеат», під керуванням   ОСОБА_1 та автомобіля «Ауді», цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 800045а5юб від 17 квітня 2015 року, що призвело до пошкодження транспортних засобів. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «Ауді».
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року, яка набула чинності, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладення адміністративного стягнення - штрафу. 
З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, товариством замовлено проведення автотоварознавчого дослідження, завданого власнику транспортного засобу «Ауді». 
Відповідно Звіту № 383/15 від 22 травня 2015 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля визначено у сумі 136 400 грн. 57 коп., виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним в сумі 103 971 грн. 01 коп. 
Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Сеат» була застрахована в СК «Еталон», товариство звернулося до вказаної страхової компанії про виплату страхового відшкодування, проте остання виплату не провела, а тому вважає, що винуватець дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_1 має відшкодувати понесені ним витрати на страхове відшкодування у вказаній сумі, що й стало підставою звернення до суду із позовом.
            Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 квітня 2020 року позов ПрАТ СК «АРКС» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «АРКС» 103 971,18 витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодуванні. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.
            Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції  прийняв до уваги звіт № 383/15 від 22.05.2015, однак він складений без урахування вимог законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність України, має некоректні. Не достовірні розрахунки визначення вартості  матеріального збитку.
Вказує, що у справі є обов`язковим проведення експертизи, і відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», суд першої інстанції не мав права приймати судове рішення без проведення експертизи про визначення розміру матеріального збитку.
 Документи, які підтверджують розмір матеріальної шкоди, на які посилається позивач, є неналежними, не містять взаємозв`язок між собою, не відповідають вимогам та формі, передбачених нормам чинного законодавства, що є підставами для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 23 квітня 2015 року о 12 годині 10 хвилин на вулиці Олени Теліги, 23 в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Сеат», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням   ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в СТ «Еталон», який під час руху не дотримався безпечної дистанції та інтервалу,внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 800045а5юб від 17 квітня 2015 року (страхувальник ОСОБА_2 ), що призвело до пошкодження транспортних засобів.
В наслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року, яка набула чинності, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладення адміністративного стягнення - штрафу.
Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
Суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону (стаття 5 цього Закону).
Статтею 7 Закону передбачено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Частиною 1 статті 12 Закону встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Відповідно до п.п. д) п.1.4 Наказу Міністерства юстиції України,  Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 встановлено, що методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Пунктом 4.3 Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.
З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем замовлено проведення автотоварознавчого дослідження, завданого власнику транспортного засобу «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Так, відповідно Звіту № 383/15 від 22 травня 2015 року про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, завданого власнику транспортного засобу - автомобіля «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_2 , визначено у сумі 136 400 грн. 57 коп., виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним в сумі 103 971 грн. 01 коп. відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 15 травня 2015 року та платіжного доручення № 173 17 від 12 травня 2015 року (а.с. 7).
Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду дійшла висновку про те, що розмір шкоди визначений суб`єктом оціночної діяльності у вказаному Звіті оцінки майна, - є доведеним, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статей 22 та 29 Закону № 1961-IV страховик відшкодовує оцінену у порядку визначену законом шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.  
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не проведена експертиза на для визначення розміру матеріального збитку колегією суддів відхиляються, як безпідставні, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З метою забезпечення процесуальної рівності та змагальності учасників процесу, й з метою об`єктивності розгляду справи, на підставі статті 12 ЦПК України судом по справі двічі ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року (а.с. 73 - 74) та від 17 липня 2017 року (а.с. 124 - 125) призначалось проведення судової автотоварознавчої експертизи, проте проведення її не відбулось у зв`язку із невиконанням сторонами вимог експерта - не надання транспортних засобів та їх фотознімків й не проведення оплати вартості експертизи (а.с. 90 - 91, 136 - 137).
Крім цього, клопотання про проведення експертизи в суді апеляційної інстанції відповідачем не заявлялося.
Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Встановлюючи наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, колегія апеляційного суду відповідно до принципу диспозитивності, враховує, що жодних доказів на спростування розміру страхового відшкодування відповідач не надав ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону .
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.
В зв`язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
            
            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.
            Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 квітня 2020 року залишити без змін.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач
 
Судді: