КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/10447/2020
 
                                                П О С Т А Н О В А
 
                                    І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

         17 вересня 2020 року                                                                місто Київ
                                                                                          справа №369/15283/19
                              
Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                                        суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                       
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 11245,57 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 4106,25 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1719,07 грн.; заборгованості за пенею - 5420,25. 
В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 24 лютого 2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4787,34 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. 
Вказувавна те, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між неюта банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачукредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідачазаборгованість за кредитним договором. 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2020 рокупозов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4106,25 грн. та судовий збір у розмірі 701,36 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Частково не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вказані позовні вимоги у повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.
В обґрунтування вимог вказував на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази по справі, а саме положення Генеральної угоди, якою передбачено сплату відсотків за користування кредитом.
Зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідач частково виконувала умови договору.
          Відзиву на апеляційну скаргу позивача до Київського апеляційного суду не надійшло.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2020 рокув частині стягнення  з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 4106,25 грн. апелянтом не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду  у даній справі  лише в частині відмови в задоволенні  позовних вимог банку про стягнення  з відповідача заборгованості за відсотками та пенею.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних вимог.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь банку заборгованості за процентами з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 23 березня 2009 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ.
Вказана заява від 23 березня 2009 року містить анкетні дані ОСОБА_1 , її контактну інформацію, номер картки, яка була їй видана.
У заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис в заяві.
З матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2015 року між  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1  було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (а.с.10).
Відповідно до п.1.1. Генеральної угоди сторони домовились про реструктуризацію заборгованості по договору, шляхом зменшення розміру заборгованості, яка виникла за період з дати надання кредиту, а саме відсотки на 0 грн., комісію на 0 грн., пеню на 822,12 грн., штраф на 277,95грн.
Згідно з п.1.1.2. заборгованість з дати підписання Генеральної угоди складає 2813,25грн.
За змістом п.2.1. Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 4787,34грн. на строк 12місяців з 24 лютого 2015 року по 29 лютого 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 4787,34 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платежів у сумі 421,18грн. для погашення заборгованості по кредиту.
Згідно з п.2.9. Генеральної угоди процентна ставка по кредиту може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках у відповідності до Умов та Правил.
Пунктом 2.11. Генеральної угоди передбачено, що позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості по кредиту в передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на будь-якому відкритому в банку рахунку відповідно до Умов та правил.
 У Генеральній угоді позичальник вказала, що вона ознайомилася і згодна з Умовами і Правилами, своїм підписом підтвердила факт надання повної інформації про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також позичальник вказала, що згодна, що ця Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та Правилами, Тарифами складає між неюі банком кредитний договір.
Позивачем до позовної заявибуло додано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с.11-34).
Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Генеральною угодою у останньої перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 07 листопада 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 11245,57 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 4106,25 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1719,07 грн.; заборгованості за пенею - 5420,25 грн. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
При цьому, колегія суддів виходить з того, що Генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526, 1049 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи позов лише в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, не звернув уваги на те, що пунктом 2.1. Генеральної угоди передбачено сплату відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 8258,61 грн. за період з 25 листопада 2013 року по 19 вересня 2019 року.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Частиною 1 ст.625 ЦК Українипередбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.
За умовами Генеральної угоди сторони погодили, що дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 29 лютого 2016 року.
Відтак, у межах строку кредитування не пізніше 29 лютого 2016 року відповідач мала, зокрема, сплатити позивачу проценти.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки містяться у постановахВеликої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц,від 04 липня 2018 року у справі№14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.
З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що заборгованість за відсотками станом на 29 лютого 2016 року (дата закінчення терміну дії кредитного договору) становить 397,66 грн.
Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, то колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості по відсотках у розмірі 397,66 грн., яка була нарахована в межах строку кредитування.
При цьому, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 01 березня 2016 року по 07 листопада 2019 року) слід відмовити.
Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_1 пені, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню.
Пунктом 2.8. Генеральної угоди встановлено, що при порушенні умов кредиту щодо погашення заборгованості позичальник виплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та Правилах за кожен день прострочення.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення пені посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті http://privatbank.ua/rules. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумілавідповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Генеральну угоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Надані позивачем Правила та Умови надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язківкожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника та Генеральній угоді, які безпосередньо підписані останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідач прийняла запропоновані банком Умови та Правила.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.
А відтак, є вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею, оскільки у Генеральній угоді та заяві, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом та стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 397,66 грн. та судових витрат за подачу позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1923,40 коп.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                            П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості по відсоткам за користування кредитом та в частині вирішення судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1д, ідентифікаційний код 14360570 заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 397 грн. 66 коп. та судові витрати у розмірі 1923 грн. 40 коп. 
 
В решті рішення суду залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
  
Головуючий:
 
         Судді: