ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 р.	Справа № 480/2257/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько,  м. Суми, повний текст складено 18.10.19 року по справі № 480/2257/19
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради      третя особа        Комунальне підприємство "Спеціалізований комбінат" Сумської міської ради 
          про визнання дій протиправними,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство “Спеціалізований комбінат” Сумської міської ради, в якій просить:
- визнати протиправними дії Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради щодо в день оприлюднення ним на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель інформації про публічну закупівлю Поховальних та супутніх послуг у сумі 9883197,98 грн., виконання яких повинно бути здійснено за рахунок коштів міського бюджету міста Суми на протязі 2019 року, прийняття оформленого Протоколом засідання тендерного комітету Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради від 26.12.2018 № 347/05.09-08/2018 рішення про намір укласти з Комунальним підприємством “Спеціалізований комбінат” Сумської міської ради договір про закупівлю цих послуг, згідно до його у цей же день розкритої тендерної пропозиції;
- визнати протиправними дії Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради щодо застосовування переговорної процедури закупівлі при публічній закупівлі Поховальних та супутніх послуг у сумі 9883197,98 грн., виконання яких повинно бути здійснено за рахунок коштів міського бюджету міста Суми на протязі 2019 року.  
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не мав законного права 26.12.2018, в день оприлюднення ним на веб-порталі уповноваженого органу з питань закупівель інформації про публічну закупівлю поховальних та супутніх послуг, виконання яких повинно бути здійснено за рахунок коштів міського бюджету міста Суми на протязі 2019 року, приймати оформлене Протоколом засідання тендерного комітету Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради від 26.12.2018 № 347/05.09-08/2018 рішення про намір укласти з КП “Спецкомбінат” договір про закупівлю вказаних послуг, згідно до його у цей же день поданої та розкритої тендерної пропозиції, оскільки, відповідно до окремих норм статті 10 Закону України “Про публічні закупівлі”, інформація про закупівлю, до складу якої входить, між іншим, і тендерна документація, повинна бути оприлюдненою “не пізніше ніж за 15 днів до дня розкриття тендерних пропозицій, якщо вартість закупівлі не перевищує межі, встановлені у частині четвертій цієї статті, та не пізніше 30 днів у разі перевищення таких меж". Також відповідач не мав законного права при публічній закупівлі спірних послуг, виходячи із встановленої пунктом 2 частини 2 статті 35 Закону України “Про публічні закупівлі” підстави, застосовувати переговорну процедуру закупівлі, оскільки цією підставою повинен бути факт відсутності конкуренції на відповідному ринку, внаслідок чого, договір про закупівлю може бути укладено лише з одним постачальником, за відсутності при цьому альтернативи. Як вказує позивач, на ринку поховальних та супутніх послуг міста Суми була і є присутньою конкуренція, а саме на ньому, окрім КП “Спецкомбінат”, працює ПП “Лорд”. При цьому, були закуплені саме “Поховальні та супутні послуги”, а не послуги з поточного ремонту та утримання міських кладовищ та ритуальні послуги. На думку позивача, вищезазначені протиправні дії Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради, порушують розтлумачений пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 законний інтерес позивача щодо прагнення ним до користування таким соціальним благом, як належне здійснення цим Департаментом своїх владних повноважень у сфері управлінської діяльності, в частині забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції.  
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим за умов неправильного застосування норм матеріального права, таким, що прийняте без повного і всебічного з`ясування всіх обставин в справі, на підставі висновків, що суперечать дійсним обставинам справи. Вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дії вчинені відповідачем, які оскаржує позивач, не порушують права та законні інтереси позивача та не обмежують їх дію. Позивач, на підтвердження факту наявності його порушеного законного інтересу посилається на встановлений 1 реченням абзацу 3 пункту 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 у справі № 1-29/2011 факт наявності правовідносини у сфері управлінської діяльності між ОСОБА_1 , як громадянином України та членом територіальної громади міста Суми, і Департаментом інфраструктури міста Сумської міської ради, оскільки протиправні дії відповідача порушують законний інтерес позивача щодо прагнення ним до користування таким соціальним благом, як належне здійснення відповідачем своїх владних повноважень у сфері управлінської діяльності, в частині ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції. Просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідачем та третьою особою подано письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять відмовити в її задоволенні.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 16.04.2020 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2020 року визначений склад колегії суддів: головуючий суддя - Старосуд М.І., судді - Макаренко Я.М., Мінаєва О.М.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2020 року прийнято до провадження справу та призначено її до апеляційного розгляду.
Відповідно до розпорядження Керівника апарату Другого апеляційного адміністративного суду № 02-01/1797 від 02.07.2020, у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя № 1941/0/15-20 від 23.06.2020 року "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку" призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від  02.07.2020 року справу № 480/2257/19 призначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Подобайло З.Г., судді:  Григоров А.М., Чалий І.С.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 року прийнято до провадження справу та призначено її до апеляційного розгляду.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач надав заяву, в якій підтримав вимоги апеляційної скарги та просив розглянути її без його участі за наявними у справі матеріалами.
Представник третьої особи надав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України  .
Відповідно ч. 1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що  апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції,  що рішенням тендерного комітету Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради від 26.12.2018 року (протокол № 345/05.09-06/2017) затверджено тендерну документацію (переговорна процедура) на закупівлю ДК 021:2015 98370000-7 Поховальні та супутні послуги (послуги по поточному ремонту та утриманню міських кладовищ та ритуальні послуги).
Вказана інформація була розміщена на сайти https://www.dzo.com.ua.
Згідно з протоколом № 346/05.09-08/2018 від 26.12.2018 року засідання тендерного комітету щодо проведення переговорної процедури на закупівлю послуг по поточному ремонту та утриманню міських кладовищ та ритуальних послуг, проведено переговорну процедуру щодо закупівлі послуг по поточному утриманню міських кладовищ та ритуальних послуг з Комунальним підприємством “Спецкомбінат” на очікувану вартість 9883197,98 грн. відповідно до положень Закону України “Про публічні закупівлі”.
У відповідності до протоколу № 347/05.09-08/2018 від 26.12.2018 року засідання тендерного комітету про намір укласти договір за підсумками проведення переговорної процедури на закупівлю послуг по поточному ремонту та утриманню міських кладовищ та ритуальних послуг, прийнято рішення про намір укласти договір з Комунальним підприємством “Спеціалізований комбінат” (а.с. 13).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії, вчинені відповідачем, які оскаржує позивач, не порушують права та законні інтереси позивача та не обмежують їх дію, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1  ст. 5 КАС України).
Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.
Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний    законом    інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій    статті 4 Цивільного процесуального кодексу України    та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.
Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на    законі    і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв`язку зі зверненням у компетентний державний орган).
Вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в пункті 4.1 рішення від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
На підставі викладеного, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. 
Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.  З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 144/1883/15-а, від 01.07.2019 у справі № 460/1019/16-а і підстави для відступлення від неї відсутні.
Також Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято, або прав, свобод та інтересів якої це рішення (індивідуальний акт) стосується. Якщо позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які виникли з прийняттям оскаржуваного рішення, яке є правовим актом ненормативного характеру, таке рішення, відповідно, не породжує для позивача й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №9901/22/17, від 06.06.2018 у справі №800/489/17, від 06.02.2019 у справі №9901/815/18).
Відповідно до постанов Верховного Суду від 20 лютого 2019 року №522/3665/17, 01.12.2015 №-800/134/15, від 15.12.2015 № 800/206/15 судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам, та таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявники зважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.
ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», Заяви № 17160/06 та № 35548/06).
Проте, зі змісту позовної заяви не вбачається спору між фізичною особою - ОСОБА_1 та суб`єктами владних повноважень щодо оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності.
Окремо суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням вищевикладеного обґрунтування, відсутні підстави для дослідження обставин (фактів), якими обґрунтовуються вимоги позивача, оскільки обов`язковою передумовою вчинення вказаних дії судом, відповідно до норм КАС України, є наявність спору між сторонами, тобто наявність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законного інтересу саме позивача, в той же час вказаних порушень позивачем не зазначено.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року по справі № 480/2257/19  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  28.09.2020 року