ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2020 року 
м. Харків
справа № 638/9965/18
провадження № 22-ц/818/3242/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів        Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря Каплоух Н.Б.,
Учасники справи :
Позивач:         ОСОБА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
Третя особа: Шевченківський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Шевченківський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, 
за апеляційною скаргою представника Харківської міської ради – Артамонова Олександра ОСОБА_4 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 7 грудня 2018 року, ухвалене суддею Семірядом І.В., 
в с т а н о в и в :
У липні 2018 року ОСОБА_1  звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова  з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Позов мотивований тим, що вона є членом сім`ї наймача ОСОБА_5 (його донькою), якому на підставі ордеру № 10148 від 21.04.1983 року на праві користування належала квартира АДРЕСА_1 , на ім`я якого відкритий і особовий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батько – наймач ОСОБА_5 помер. На сьогоднішній день у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано тринадцять осіб з різними родинними відносинами по відношенню до наймача житла, але не усі вони проживають за вказаною адресою. З вересня 2010 року відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхали на нове місце проживання і до теперішнього часу, тобто вже більше семи років не цікавляться житловою площею де зареєстровані, не сплачують платежі за житлово-комунальні послуги. Позивачу невідоме місце проживання відповідачів, власних речей у зазначеній квартирі вони не залишили, на зв`язок з нею та іншими членами їхньої родини вони не виходять. 
Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 7 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Шевченківський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час в спірній квартирі без поважних причин не проживають, нею не цікавляться, витрати по оплаті і комунальним послугам не несуть, ніяких дій, що свідчили б про те, що вони бажають зберегти за собою жиле приміщення, ними не здійснювалося, перешкод в користуванні житловим приміщенням у них не було.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Харківської міської ради – Артамонов О. В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх письмових доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог на підтвердження факту непроживання осіб за місцем мешкання протягом певного часу. Судом першої інстанції не перевірено наявність доказів, які б встановлювали причини відсутності відповідача у спірній квартирі, зокрема, відомостей із закладів соціального захисту населення щодо визнання відповідача непрацездатним, знаходження його в установі соціальної допомоги чи перебування у місцях обмеження чи позбавлення волі, а також не надано інформації щодо місця роботи, тощо. Не надано відомостей щодо виїзду відповідача за кордон. Спірна квартира не приватизована та обов`язком територіальної громади в особі Харківської міської ради є збереження житлової площі за тимчасово відсутнім наймачем. Судом не з`ясовано наявність оголошень про виклик відповідачів. Визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, порушує їх конституційне право на житло.
Відзивів на апеляційну скаргу Харківської міської ради від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 2  статті 78 ЦПК України  обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У нормах матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, не встановлено обмежень щодо засобів доказування, якими можуть бути підтверджені факти, що входять до предмета доказування у справі.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_5 , сім`я якого складається з шести осіб, на підставі рішення виконавчого комітету Московської ради народних депутатів видано ордер № 10148 від 21.04.1983 року на право зайняття квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 29.01.2018 року складено відповідний актовий запис № 1609 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.7).
Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 398 від 06.02.2018 року виданою Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» дільниця № 9 позивач та відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . Особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_5 , який визначений наймачем. В даній квартирі зареєстровано 13 осіб. Квартира не приватизована (а.с.8).
Позивач є дочкою наймача ОСОБА_5 .
В письмових поясненнях свідки ОСОБА_7 , яка проживає та зареєстрована в квартирі по АДРЕСА_2 та ОСОБА_8 , яка є сусідкою позивача пояснили, що відповідачі в квартирі АДРЕСА_1 з 2010 року не проживають, перешкод для проживання їм не чиниться (а.с. 41, 42).
Матеріали справи містять копії квитанцій про сплату комунальних послуг та квартплати.
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. 
За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням  фактичних обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені  статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. 
При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому, при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року, справа № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року, справа № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18.
Вказане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. 
У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, не приватизована. На теперішній час у ній зареєстровані 13 осіб.
Відомості про те, що відповідачі цікавляться спірним житлом, збереженням з ним будь-якого зв`язку, або дані про те, що вони звертались до правоохоронних органів або суду щодо захисту своїх прав та інтересів, відсутні.
Отже, встановивши, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі тривалий час, а саме з 2010 року, залишили квартиру добровільно, витрат на її утримання не несуть, до правоохоронних органів щодо захисту своїх прав чи інтересів або  з позовом про усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням (вселення) до суду не звертались, врахувавши, що причини їх відсутності понад шість місяців у спірній квартирі є неповажними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.
За змістом статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що спірна квартира не приватизована, та обов`язком територіальної громади в особі Харківської міської ради є збереження житлової площі за тимчасово відсутнім наймачем не спростовують висновків суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності достатніх доказів факту непроживання відповідачів за спірною адресою спростовуються заявами самих відповідачів, які надійшли на адресу суду апеляціної інстанції і зі змісту яких вбачається, що вони визнають позовні вимоги і не запречують факту непроживання в спірній квартирі з 2010 року. З оскаржуваним рішенням суду вони згодні.
Посилання представника ХМР на те, що ХМР не була залучена до участі у справі в данному випадку не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки оскаржуваним рішенням не вирішене питання про права та обов"язки ХМР.
Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Харківської міської ради – Артамонова Олександра Віталійовича – залишити без задоволення.
Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 7 грудня 2018 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.
Головуючий                                           С.С. Кругова

Судді                                                                 О.В. Маміна

                                                                       Н.П. Пилипчук

Повний текст складено 31 липня 2020 року