Справа № 305/2032/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        24 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.
при секретарі                                БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 305/2032/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 13 січня 2020 року, повний текст якого складено 13 січня 2020 року, головуючий суддя Тулик І.І., -

встановив:

ТОВ «Веллфін» 23.10.2019 пред`явило зазначений позов до ОСОБА_1 мотивуючи наступним.
12.10.2016 сторони уклали договір позики № 80579, на підставі якого позивач шляхом перерахування цього дня на банківський (картковий) рахунок надав відповідачу позику в сумі 2400,00 грн строком на дванадцять днів (п.п. 1.1., 1.3. договору). Згідно з п. 1.5. договору проценти за користування позикою підлягали нарахуванню в розмірі 1,8% від суми позики, але не менше 20,00 грн за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2. договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.
Позичальник порушив свої договірні зобов`язання та спричинив виникнення боргу, який на 23.10.2019 становив 76608,00 грн, з яких заборгованість: 2400,00 грн – основний борг, 35856,00 грн – борг за відсотками, 38352,00 грн – борг за простроченими відсотками.
Договір позики відповідно до норм ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», затверджених наказом по ТОВ «Веллфін» від 27.10.2015 № 2-1, був укладений в електронній формі з дотриманням процедури реєстрації позичальника в особистому кабінеті на сайті позикодавця в мережі Internet за адресою https://creditup.com.ua та інших процедур, необхідних для укладання договору.
Посилаючись на ці обставини, на положення ЦК України та інші правові норми щодо позикових зобов`язань, відповідальності за їх порушення та електронної комерції, позивач ТОВ «Веллфін» просив стягнути на свою користь із відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 76608,00 грн та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Рахівського районного суду від 13.01.2020 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики в сумі 76608,00 грн, а також судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, з наявності підстав для стягнення в повному обсязі боргу, що виник із договору позики, з необхідності захисту прав кредитора відповідно до заявлених тим вимог.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване, посилається на таке.
Процесуальні права відповідача були порушені судом першої інстанції, який не повідомив його належним чином про час і місце розгляду справи. Так, хоча відповідач і зареєстрований за місцем проживання батьків дружини (будинок АДРЕСА_1 ), однак, фактично проживає в АДРЕСА_2 . Виклик до суду йому не був вручений, «про наявність постановленого рішення суду дізнався випадково з оголошення про розгляд справи в суді, що вміщений на сайті суду».
Договір позики позивач уклав вимушено, оскільки через сімейні обставини терміново потребував коштів. Договір був укладений на дванадцять днів, тож позику разом з процентами (2918,40 грн) він мав повернути у строк по 24.10.2016, який є останнім днем строку договору. Однак, у довідці про заборгованість за договором позики вказано, що позика була надана до 15.08.2017 з відповідним визначенням елементів боргу, що не відповідає дійсним обставинам та вимогам закону: в договорі відсутня домовленість сторін про строк його дії до 15.08.2017; позовна заява та розрахунок не вказують на те, яким чином була розрахована сума заборгованості, якими були вихідні дані для цього, що вплинуло на правильність і законність рішення суду.
Відповідно до положень ст.ст. 1048, 1050 УЦК України, позивач не мав права нараховувати проценти за договором позики після закінчення строку дії цього договору, оскільки сторони договору такої домовленості не мали. Водночас з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, яка регулює права і обов`язки сторін договору в разі прострочення виконання зобов`язання позичальником, кредитор вимог не пред`являв.
Беручи до уваги, що позов був пред`явлений 29.10.2019, а строк договору закінчився 24.10.2016, на момент пред`явлення позову трирічний строк позовної давності (ст. 257 ЦК України) сплив. Відповідач заявляє при поданні апеляційної скарги про застосування позовної давності.
Сторона просить рішення суду першої інстанції скасувати, в позові – відмовити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Встановлено, що 12.10.2016 ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Веллфін» договір позики № 80579 (а.с. 35-43). Договір укладено в електронній формі з дотриманням процедури реєстрації позичальника в особистому кабінеті на сайті позикодавця в мережі Internet за адресою https://creditup.com.ua та інших процедур, необхідних для укладання договору (а.с. 27-34) (ст.ст. 205, 626-628, 638-640, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 2, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і далі норми законодавства в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), інші норми цих законів, п.п. 2, 3.1., 6.2., 6.4., 14.4. та інші положення «Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін»», затверджених наказом по ТОВ «Веллфін» від 27.10.2015 № 2-1 (а.с. 14-26) (далі – Правила надання грошових коштів)).
Відповідно до умов договору, зокрема:
ОСОБА_1 отримав позику в сумі 2400,00 грн на строк 12 днів і зобов`язався повернути її позикодавцю зі сплатою процентів, зазначених у п. 1.5. договору (п.п. 1.1., 1.2.);
проценти за користування позикою підлягали нарахуванню в розмірі 1,8% від суми позики, але не менше 20,00 грн за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2. договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (п. 1.5.);
позичальник зобов`язаний у випадку прострочення сплати заборгованості … у повному обсязі сплатити нараховані проценти за користування позикою виходячи з фактичного строку користування позикою (п. 2.1.1.4.);
строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою…; проценти … нараховуються з дня надання позики … до дня повного погашення заборгованості за позикою … включно (п. 3.2.);
невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам (п. 7.1.);
до правовідносин за договором встановлюється загальний строк позовної давності, що за визначенням ст. 257 ЦК України складає 3 роки (п. 7.7.);
сума за договором – 2400,00грн; дата погашення – 24.10.2016; сума до сплати процентів – 518,40 грн; разом до сплати – 2918,40 грн; сукупна вартість позики – 2918,40 грн (п.п. 1, 2 Графіка розрахунків за договором позики).

Поряд із цим, Правила надання грошових коштів передбачають, серед іншого, що:
Правила визначають умови надання грошових коштів у позику …, надають вичерпну інформацію щодо прав і обов`язків сторін …, порядку нарахування процентів за користування позикою …, інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов договору (п. 1.3.);
Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України укласти договір позики на умовах, що встановлені товариством, і застосовуються в разі подання фізичною особою – заявником заявки … на отримання позики, та здійснення інших дій … (акцепт) (п. 1.4.);
Правила є невід`ємною частиною договору позики (п. 1.6.);
за користування позикою позичальник сплачує товариству проценти, що зазначені у Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики (п. 7.1.);
у разі прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості більш ніж на три банківських дні позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю разовий штраф у розмірі 5% від суми позики, при цьому, проценти за користування позикою нараховуються у розмірі 4,5% в день від суми позики до дня повного погашення заборгованості включно, але у будь-якому випадку не більше 100 календарних днів (п.п. 7.15., 11.7.).

Переказ наданих у позику коштів у сумі 2400,00 грн на платіжну картку позичальника ОСОБА_1 був здійснений 12.10.2016 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» («Way for Pay») відповідно до укладеного з ТОВ «Веллфін» договору про організацію грошових переказів від 18.05.2016 № ВП-180516-3 (а.с. 45-50).

На підтвердження пред`явленого до стягнення з ОСОБА_1 боргу ТОВ «Веллфін» надало довідку від 23.10.2019 щодо заборгованості за договором від 12.10.2016 № 80579, в якій зазначено, що:
позика за цим договором була надана «до 15.08.2017 р.»;
станом на 23.10.2019 загальна сума заборгованості за цим договором позики становила 76608,00 грн, з яких заборгованість: за основною сумою позики – 2400,00 грн, за відсотками – 35856,00 грн, за простроченими відсотками – 38352,00 грн;
загальна кількість днів простроченої позики становить 799 календарних днів (а.с. 44).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ч. 1 ЦК України).

Сплата процентів є істотною умовою договору позики, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1049 ЦК України).

Свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 4, 6 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ч. 1 ЦК України).

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору; пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття; реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях (ст. 641 ч.ч. 1, 2 ЦК України). Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу (ст. 644 ч. 2 ЦК України).

Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора, в даному випадку – ТОВ «Веллфін», сторони, яка зробила публічну оферту невизначеному колу осіб щодо договору, розробила його умови (ст. 641 ч. 1 ЦК України, п.п. 1.3., 1.4. та інші положення Правил надання грошових коштів). У разі прийняття (акцепту) другою стороною такої публічної оферти (прийняття запропонованих умов договору), особа, яка зробила оферту, є пов`язаною саме такими запропонованими умовами.

Відповідно до положень ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 549, 550, 610-612, 614, 622-625, 1046, 1048, 1050 ЦК України:
цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися;
якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу;
боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом;
позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання, стягнення боргу з боржника, сплати процентів і неустойки.

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України), правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України). 

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

За правилами ЦК України про позовну давність загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, а до вимог про стягнення неустойки, застосовується позовна давність тривалістю в один рік; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.ст. 256, 257, ст. 258 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст. 260, ст. 261 ч.ч. 1, 5, ст. 264, ст. 266, ст. 267 ч.ч. 1-4 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою – п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Факти укладення позичальником ОСОБА_1 12.10.2016 договору позики № 80579 із позикодавцем ТОВ «Веллфін» і отримання цього ж дня в позику 2400,00 грн на строк дванадцять днів встановлені, підтверджуються наявними в справі доказами, матеріалами, відповідають правовій позиції сторін і не заперечуються. За умовами договору боржнику ОСОБА_1 належало виконати зобов`язання не пізніше 24.10.2016. Доводи сторін щодо суми позики (2400,00 грн), її надання/отримання та строку договору (з 12.10.2016 по 24.10.2016) відповідають дійсним обставинам справи та не суперечать по суті одні одним.

Водночас умови договору позики про проценти не відповідають принципам добросовісності, розумності та правової визначеності, дії кредитора в цій частині не можна визнати такими, що забезпечили належний порядок укладання договору та можливість чіткого, ясного волевиявлення позичальника (споживача фінансових послуг) щодо цих істотних умов договору (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 1, 3, 5 ЦК України).

Беручи до уваги наведені вище положення договору позики та Правил надання грошових коштів, ці документи є невід`ємними частинами договору позики, тобто, разом утворюють сукупність документів, які складають договір позики. Відтак, істотні умови про ціну договору, проценти за договором позики, процентну ставку (ставки) та пов`язані умови щодо нарахування процентів, в тому числі, штрафних процентів, про період нарахування відповідних процентів тощо повинні бути узгоджені сторонами та сформульовані в чіткий, недвозначний спосіб, який би виключав варіативність цих умов, суперечності в них, можливість їх довільного тлумачення та застосування.

Тим часом, договором відповідні істотні умови одночасно визначені по-різному:
пункти 1.5., 2.1.1.4., 3.2., що зафіксовані в частині договору, сформованій 12.10.2016 внаслідок акцепту боржником ОСОБА_1 публічної оферти кредитора ТОВ «Веллфін», визначають проценти за користування позикою в розмірі 1,8% від суми позики, але не менше 20,00 грн за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2. договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, а строк нарахування процентів – за увесь час користування позикою,
тоді як пункти 7.15., 11.7. Правил надання грошових коштів передбачають, що у разі прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості більш ніж на три банківських дні позичальнику окрім штрафу нараховуються проценти за користування позикою у розмірі 4,5% в день від суми позики до дня повного погашення заборгованості включно, але у будь-якому випадку не більше 100 календарних днів.

Така різниця створює суттєві суперечності та правову невизначеність щодо істотних умов договору безвідносно до того, в якій саме частині договору текстуально вони відображені. При цьому, в тексті, сформованому 12.10.2016, йдеться про меншу ставку за процентами, що підлягають нарахуванню внаслідок порушення зобов`язання божником, але про нарахування таких процентів за увесь час користування позикою без обмеження цього строку, а в Правилах надання грошових коштів ідеться про вищу ставку за такими штрафними процентами, проте, з чітко обмеженим строком їх нарахування.

Договір не містить умов щодо розв`язання суперечностей між Правилами надання грошових коштів та новосформованою частиною договору, якщо такі виникають, та не вказує на узгоджену сторонами позицію щодо того, які саме правила і в якому порядку підлягають застосуванню в разі виникнення таких суперечностей.

Таким чином, на час розгляду справи судом не видається можливим установленим порядком безспірно з`ясувати умови щодо процентів та часу застосування процентів в разі порушення зобов`язання позичальником, на яких були надані кредитором кошти відповідачу, які впливають, зокрема, на порядок конкретної відповідальності боржника за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов договору позики. Наданими позивачем документами не встановлюються належним чином факти і обставини щодо умов кредитування в цій частині, які повинні бути встановлені лише письмовим доказом – власне текстом договору з чітко і ясно визначеними умовами кредитування, що тільки й може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом стосовно дійсних умов договору.

Пред`явивши позов про стягнення заборгованості за договором позики з конкретними її елементами, позивач не надав розрахунку цієї заборгованості. Довідка від 23.10.2019 щодо заборгованості за договором від 12.10.2016 № 80579 містить вказівку лише на кінцеві цифри боргу на день її складання та не є розрахунком заборгованості, а інших документальних даних та/або розрахунків заборгованості позивач суду не надавав і розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, вважаючи наявні в справі докази достатніми для повного задоволення позову, просив розглянути справу у відсутність свого представника (а.с. 1-7).

Довідка про заборгованість не містить даних про конкретний період нарахування процентів, в тому числі, прострочених, за договором, про ставки, за якими нараховувалися ці проценти за відповідні періоди, тобто, не містить даних про відповідну базу, пропорції та динаміку нарахування. Тож відсутні дані про те, яким порядком і в який спосіб були сформовані зазначені кінцеві цифри заборгованості за процентами.

Оскаржуючи рішення суду, відповідач вказував на недостовірність довідки про заборгованість щодо окремих фактичних даних та дійсних умов договору. Ці доводи апеляції заслуговують на увагу. У довідці зазначено, що позика за договором від 12.10.2016 № 80579 була надана до 15.08.2017, що не відповідає дійсним умовам цього договору. Окрім цього, в довідці вказано на загальну кількість днів прострочення повернення позики як на 799 календарних днів, що відповідає періоду з початком відліку саме від дати «15.08.2017», а не від дати «24.10.2016», від якої такий період складає майже повні три роки. Слід враховувати, що строк кредитування має значення саме в контексті періоду нарахування процентів як за стандартною ставкою, так і за підвищеною ставкою внаслідок порушення зобов`язання позичальником, якщо таке має місце. Вказівка на строк кредитування, який на десять місяців перевищує строк, що в дійсності був установлений договором, вочевидь спотворює розрахунок заборгованості за відповідними процентами безвідносно до того, в якій мірі результат розрахунку може узгоджуватися з дійсними умовами договору.

Тож у справі відсутні докази, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, щодо підстав і розміру боргу за процентами, які були нараховані поза межами встановленого договором строку користування позикою внаслідок порушення договірних зобов`язань позичальником ОСОБА_1 . Одна лиш довідка про заборгованість за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо цих обставин і елементів боргу. Доводи позивача в цій частині ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Стосовно процентів доведеною слід визнати заборгованість лише за процентами, що були однозначно і в конкретній сумі узгоджені сторонами договору позики і не були в належний процесуальний спосіб спростовані відповідачем, а саме – в сумі 518,40 грн, що підлягали сплаті позичальником у межах договірного строку користування позикою. Доведеною є також сума одержаної відповідачем позики (2400,00 грн).

Зважаючи на викладене, передбачених законом підстав для задоволення необґрунтованих і недоведених вимог позову в частині стягнення процентів, нарахованих поза межами строку дії договору позики внаслідок порушення зобов`язань позичальником, суд першої інстанції не мав. Оскільки у відповідних вимогах позову належало відмовити з указаних вище підстав, оцінка доводів апеляції в контексті правової позиції, висловленої Верховним Судом у справах, що виникли з кредитних правовідносин, щодо відсутності підстав для нарахування процентів поза межами строку кредитування не вимагається необхідністю. Поза тим, слід враховувати, що відповідні правові позиції формулювалися у конкретних справах з відповідними фактичними обставинами та умовами кредитних договорів щодо порядку та підстав нарахування процентів і апелянтом не обґрунтовувалася його правова позиція щодо відповідних процентів власне в контексті конкретних умов договору позики, з якого виник спір.

Стосовно поданої апеляційному суду заяви відповідача про застосування позовної давності колегія суддів зауважує таке. Заперечуючи в апеляційній скарзі позов та рішення суду про його задоволення, відповідач вказував як на його необґрунтованість і недоведеність по суті з відповідних підстав, так і на пропущення позивачем позовної давності та просив застосувати позовну давність.

Така правова позиція в справі взаємовиключна. Сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові за умови обґрунтованості вимог позову по суті, тоді як у разі безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позову по суті у ньому слід відмовити саме з цих підстав. Вимога про застосування позовної давності означає фактичне визнання обґрунтованості позову, який, однак, пред`явлений після спливу позовної давності, через що в ньому слід відмовити саме з цієї підстави.

Відповідач виходив із того, що позов до нього був пред`явлений кредитором 29.10.2019, тоді як останнім днем строку договору позики було 24.10.2016 і з цього дня почався відлік трирічної позовної давності, який на момент пред`явлення позову сплив. Утім, відповідач не взяв до уваги, що позовна заява з додатками була направлена ТОВ «Веллфін» до суду засобами поштового зв`язку 23.10.2019, тобто, безпосередньо перед спливом позовної давності та в її межах (ст. 251 ч.ч. 1, 3, ст. 253 ч. 1, ст. 254 ч. 1, ст. 255 ч. 2, ст. 257 ч. 1, ст. 261 ч.ч. 1, 5, ст. 264 ч.ч. 2, 3 ЦК України, ст.ст. 122, 123, ст. 124 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Можливість заявлення про застосування позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи відповідач обґрунтовував порушенням його процесуальних прав судом першої інстанції, який не повідомив його належним чином про час і місце розгляду справи. Такі доводи безпідставні. Кредитор пред`явив позов за відомим йому місцем реєстрації боржника, що було повідомлене йому самим боржником під час укладання договору позики (а.с. 1, 31, 42). На відповідні запити суду першої інстанції уповноважені органи підтвердили реєстрацію ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 54-56). Матеріали позову надсилалися судом, а відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи за адресою його реєстрації, суд отримав поштові квитанції про доставлення рекомендованих поштових відправлень з повідомленням про вручення їх відповідачу, на квитанціях містяться відповідні підписи одержувача кореспонденції та відсутні будь-які відмітки і дані, які б вказували на відсутність цієї особи за місцем реєстрації (а.с. 58, 59). Отже, вимоги ст. 27 ч. 1, ст. 128 ч.ч. 2, 4, 5, 6, ч. 8 п. 1, ст. 130 ч.ч. 1, 2, ст. 187 ч.ч. 6, 7, ст. 190 ЦПК України були виконані щодо відповідача ОСОБА_2 .

За таких умов, процесуальні права відповідача, на які він вказує в апеляційній скарзі, не були порушені на стадії розгляду справи судом першої інстанції, передбачених законом ані матеріально-, ані процесуально-правових підстав для заяви на стадії апеляційного розгляду справи про застосування позовної давності відповідач не мав.

Виходячи з викладеного, на підставі ст. 376 ч.ч. 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову про стягнення боргу за відсотками в сумі 35337,60 грн і за простроченими відсотками в сумі 38352,00 грн, разом 73689,60 грн, скасувати, у цих вимогах позову відмовити, а в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу за позикою в сумі 2400,00 грн і за відсотками в сумі 518,40 грн рішення суду на підставі ст. 375 ЦПК України слід залишити без змін, визначивши загальний розмір заборгованості, стягнутої за договором позики від 12.10.2016 № 80579, в сумі 2918,40 грн.

Позивач сплатив судовий збір загальною сумою 1921,00 грн, відповідач сплатив судовий збір загальною сумою 2881,50 грн, оскільки вимоги позову задоволені в межах 3,81% від ціни позову і з відповідача на користь позивача належить відшкодувати 73,19 грн, а з позивача на користь відповідача – 2771,71 грн, то за результатом розгляду справи з позивача на користь відповідача належить стягнути відповідну різницю (2698,52 грн) у рахунок відшкодування сплачених судових витрат (ст. 141 ч.ч. 1, 10 ЦПК України).

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково, рішення Рахівського районного суду від 13 січня 2020 року в частині задоволення вимог позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за відсотками в сумі 35337,60 грн і за простроченими відсотками в сумі 38352,00 грн, разом 73689,60 грн (сімдесят три тисячі шістсот вісімдесят дев`ять гривень 60 коп.) скасувати, у цих вимогах позову відмовити, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» боргу за позикою в сумі 2400,00 грн і за відсотками в сумі 518,40 грн рішення суду залишити без змін, визначивши загальний розмір заборгованості, стягнутої за договором позики від 12.10.2016 № 80579, в сумі 2918,40 грн (дві тисяч дев`ятсот вісімнадцять гривень 40 коп.).
За результатом розгляду справи стягнути з ТОВ «Веллфін» на користь ОСОБА_1 2698,52 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 2 липня 2020 року.

Судді