КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №  753/2836/20  Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф
 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9352/2020  Суддя - доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
05 серпня 2020 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:
Головуючого (судді-доповідача)          Гаращенка Д.Р.
суддів                                                 Невідомої Т.О., Пікуль А.А.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У лютому 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Просило суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2016 року б/н у сумі 56 293,71 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначило, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 19 червня 2015 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Сторони визначили, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому в договорі.
Однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого станом на 09 грудня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 56 293,71 грн., яка складається : з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 566,81 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 20 566, 81 грн., заборгованості  за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 3 407,60 грн., заборгованості за пенею 29 162,46 грн., штраф (фіксована ставка) 500,00 грн., штраф (процентна ставка) 2 656,84 грн.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог; стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права,  висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження укладення кредитного договору. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач розмір заборгованості не оспорював, позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним не заявляв.
Апелянт на підтвердження своїх доводів посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, відповідно до якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду яке набрало законної сили.
До апеляційної скарги апелянт додав довідку про відкриття рахунку та виписку по рахунку відповідача. 
Вважає, що вказані докази підтверджують відкриття карткового рахунку відповідача, встановлення кредитного ліміту, користування кредитними коштами відповідачем та ознайомлення його з умовами кредитування. 
Зазначив, що суд першої інстанції не запропонував позивачу надати додаткові докази для підтвердження заявлених вимог, а тому в наданні вказаних доказів не було необхідності. 
Апелянт просив суд апеляційної інстанції долучити надані докази, взяти їх до уваги для встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.
Вважає, що дії з користування кредитними коштами та погашення відповідачем заборгованості свідчать про визнання ним заборгованості та згоду з умовами кредитування.
Посилання суду першої інстанції на позицію Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року на думку апелянта є безпідставним, оскільки така позиція висловлена в конкретній справі, за інших правовідносин сторін.
Відповідно до  ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
У анкеті-заяві вказані анкетні дані ОСОБА_1 , зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ОСОБА_1 та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 09 грудня 2019 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у сумі 56 293,71 грн. яка складається із: 20 566,81 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 20 566,81 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3407,60 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками, 29 162,46 грн. - пені, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2656,84 грн. - штраф (процентна складова).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано відповідних доказів, що підтверджують факт отримання відповідачем картки, не надано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, тип картки, дати вручення картки відповідачеві, повідомлення йому пін-коду. Не надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити  рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно із частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку (надалі також - Умови) розміщені на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, а їх витяг містяться в матеріалах справи. Як визначено у вказаних Умовах (в редакції на час укладення договору) Банк: Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "Приватбанк", що діяв на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29 липня 2009 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг.
Отже, на думку позивача, подавши анкету-заяву від 19 червня 2015 року, відповідач прийняв пропозицію позивача про укладення договору про надання банківських послуг. 
Водночас, в позовній заяві позивач зазначає про укладення кредитного договору, на виконання якого ним надавалися відповідачу кредитні кошти.
Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту наданої анкети-заяви вбачається, що відповідачу не було встановлено кредитний ліміт і його розмір, при цьому в наданій суду анкеті-заяві не зазначено строку дії картки, та інших істотних умов, які є обов`язковими при укладенні кредитного договору.
Позивачем також надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, разом з тим, доказів про те, що саме з цими тарифами було ознайомлено відповідача, так само як і те, що саме ці тарифи застосовуються до кредитної картки, наданої відповідачу, а також дані щодо типу кредитної картки та, відповідно, обраних згідно з різновидом такої картки виду тарифів, суду не надано.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зі змісту анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку не вбачається жодної інформації, яка б свідчила про укладення саме кредитного договору, в ній не міститься інформації про його істотні умови. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. Позивачем та не надано суду відповідних доказів, що підтверджують факт отримання відповідачем такої картки, не надано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, тип картки, дату вручення картки відповідачеві, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем. 
Також позивачем не було надано в суді першої інстанції доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. 
Розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, про те, що з анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
До апеляційної скарги представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучила довідку про відкриття рахунку та виписку по рахунку ОСОБА_1   (а.с. 65-73).
Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Разом з тим, представник АТ КБ «Приватбанк» не надала докази неможливості  подання до суду першої інстанції долучених до апеляційної скарги документів з причин, що об`єктивно не залежали від банку.
АТ «КБ «Приватбанк»  подало суду першої інстанції клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, за наявними у справі матеріалами (а.с.42).
Клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання з боку позивача відсутні (а.с. 40).  
Колегія суддів вважає, що долучені до апеляційної скарги представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» довідка про відкриття рахунку та виписка по рахунку ОСОБА_1    не підлягають прийняттю апеляційним судом.
03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом  АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт  та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника,  не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо безпідставності посилання суду першої інстанції на позицію Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.
Враховуючи, що позивач не надав суду достатніх та належних доказів на підтвердження укладення з відповідачем договору про надання банківських послуг, тобто правочину, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, колегія суддів вважає помилковим посилання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, оскільки вони стосуються відмінних за змістом правовідносин.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає повністю, доводи апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції на законність та обґрунтованість рішення не впливають.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                                         Т.О. Невідома

                                                                                                                     А.А. Пікуль