справа № 760/33931/18
головуючий у суді І інстанції Кушнір С.І.
провадження № 22-ц/824/4126/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
13 липня 2020 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Мостової Г.І., 
суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,
за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, -
в с т а н о в и в :
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням поданої 09 квітня 2019 року уточненої позовної заяви, просить:
розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 06 липня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві (актовий запис № 744);
стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 4 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин, а шлюб між ними носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їхніх дітей. 
Крім того, позивач посилалась на те, що як і у шлюбі, так і з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надавав та не надає, жодної участі у вихованні дітей відповідач не приймає. Щомісячні витрати на дітей складають приблизно 16 000 грн. При цьому, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у медичних установах, потребує лікування. Добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей між ними не досягнуто.
Враховуючи, що усі обов`язки щодо утримання дітей позивач несе самостійно, відповідач жодної участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на їх утримання не надає, тому позивач звернулася до суду з цим позовом.
Позивач також вказувала на те, що відповідач працює офіційно, а також отримує неофіційний дохід, працездатний, іншої родини та інших неповнолітніх (малолітніх) дітей, а також осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку (зокрема, непрацездатних батьків) відповідач на утриманні не має. При таких обставинах, позивач вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей у визначеному нею розмірі.
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_1 . 
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на двох дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 у розмірі 2 000 грн щомісяця на кожну дитину, починаючи з 27 грудня 2018 року та до повноліття дітей.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Разом з цим, суд першої інстанції врахував інформацію про доходи відповідача та розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей та вимог закону щодо обов`язку батьків нарівні утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року у частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу в апеляційному порядку не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, тому висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.
Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у розмірі 2 000 грн щомісяця на кожну дитину, суд першої інстанції порушив принцип вказаний у статті 27 Конвенції ООН, статтях 7, 182 СК України, оскільки розмір аліментів повинен бути необхідним та достатнім для повноцінного розвитку дитини. 
До апеляційної скарги було додано протокол нейрофізіологічного обстеження неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження тих обставин, що дитина перебуває на обліку у медичних установах та потребує лікування.
В апеляційній скарзі позивач також посилається на те, що судом першої інстанції при визначені розміру аліментів не враховано неофіційний дохід, що отримується відповідачем у  конверті, у розмірі 25 000 грн., а також те, що середня заробітна плата по місту Києву певного фахівця становить 15 626 грн на місяць, а заробітна плата зварювальника - не менше 20 000 грн.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Єрмак О.В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року без змін. З доводами апеляційної скарги не погоджується та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї,  вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин 4, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 06 липня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у місті  Києві (актовий запис № 744), що підтверджується даними Свідоцтва про одруження.
Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві 10 вересня 2003 року, та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві 08 липня 2010 року.
Встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем. Відповідач проживає окремо.
Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, позивач вказувала, що щомісячні витрати на дітей складають приблизно 16 000 грн.  
Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження фактичних щомісячних витрат на дітей у вказаному розмірі.
Згідно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих суду ДФС України ГУ ДФС у місті Києві, вбачається, що за 1-й квартал 2019 рік загальна сума доходу ОСОБА_2 становить 24 600 грн. 
Будь-яких інших доказів на підтвердження свого майнового стану, відповідачем до суду також не надано. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, відповідачем суду не надано.
Разом з тим, відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, а саме частин 1, 2 статті 27 держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку дитини.
Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить діти сторін у справі, становить: з 01 січня 2019 року - 2 027 грн., з 01 липня - 2 118 грн., з 01 грудня - 2 218 грн.
Так, в цьому випадку, з 01 липня 2019 року мінімальний розмір аліментів для дитини віком від 6 до 18 років становить 50% прожиткового мінімуму - 1 059 грн. 
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 та частини 8 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі статтями 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір аліментів на утримання спільних дітей сторін у справі у розмірі по 4 000 грн на кожну дитину є не доведеним належним чином, і позов обґрунтовано задоволений частково по 2 000 грн на кожну дитину.
Зважаючи на матеріальний та сімейний стан сторін, вік відповідача та його дохід, вік дітей сторін, їх потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування житлово-комунальними та медичними послугами) та потреби в реалізації освітнього, соціального та духовного розвитку, колегія суддів вважає, що після утримання аліментів в вказаному розмірі, у відповідача залишається сума, яка забезпечує прожитковий мінімум на працездатну особу (до категорії якої відноситься відповідач).
Визначений судом розмір аліментів у розмірі по 2 000 грн на кожну дитину буде відповідати як інтересам дітей, так і можливостям їх батька, відповідача у справі, такий розмір аліментів є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав дітей відповідача, обов`язок по утриманню яких покладений на нього як батька. Саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, що відповідає інтересам сторін у справі та чинному законодавству.
 
Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про стягнення з аліментів та визначаючи їх в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн на кожну дитину, позивач вказувала, що неповнолітній ОСОБА_3 ,               ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у медичних установах та потребує лікування.
Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. 
Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що позивач включає  додаткові витрати до складу аліментів, суд першої інстанції обґрунтовано не врахував їх при визначені розміру аліментів.
Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися про стягнення додаткових витрат на дитину у загальному порядку.
 
Щодо доводів позивача про визначення аліментів у більшому розмірі у зв`язку з тим, що неофіційні доходи відповідача надають йому можливість їх сплачувати, то колегія апеляційного суду звертає увагу на таке.
Згідно статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення, при визначенні розміру аліментів суд серед іншого враховує і:  наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів у платника аліментів (п. 3-1) та  доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів (п. 3-2).
Отже, оскільки позивачем (стягувачем аліментів) не надано доказів на  підтвердження існування у відповідача (платника аліментів) рухомого та нерухомого майна, грошових коштів або здійснення ним витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, без доведення джерела походження коштів, колегія апеляційного суду, погоджується з висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав для застосування положень п.п.3-1, 3-2 статті 182 СК України для визначення аліментів у більшому розмірі.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX.
Відповідно до пункту 12 цього Закону  розділ ХII  «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту:
«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину».
Керуючись статтями 367, 369, 376, 381-384 ЦПК України та пункту 3 розділу ХII  «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків передбачених частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Повний текст Постанови складено 20 липня 2020 року.

 

Головуючий                                                                                            Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                                        Т.А. Слюсар
 
                                                                                                             В.М. Волошина