ПОСТАНОВА
Іменем України

23 червня 2020 року 
Київ
справа №640/3819/19
адміністративне провадження №К/9901/32855/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Коваленко Н.В., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп Проджект"
на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва у складі судді Клочкової Н.В. від 08 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Степанюка А.Г., Губської Л.В., Епель О.В. від 16 жовтня 2019 року
у справі №640/3819/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп Проджект" 
до Державної архітектурно-будівельної інспекції України 
про визнання незаконною перевірки, скасування приписів та постанов
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліт Груп Проджект» (далі також - позивач, ТОВ «Еліт Груп Проджект») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі також - відповідач) про:
- визнання незаконною перевірки виконання вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 15 серпня 2018 року;
- скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 15 серпня 2018 року;
- скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 10 грудня 2018 року;
- скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 08 лютого 2019 року;
- скасування постанови від 19 лютого 2019 року №24/19/10/26-24/1902/02/2 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою на ТОВ «Еліт Груп Проджект» накладено штраф у розмірі 57 630,00 грн.
2. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від  16 жовтня 2019 року, частково задоволено клопотання відповідача та залишено без розгляду позовні вимоги в частині про: визнання незаконною перевірки виконання вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 15 серпня 2018 року; скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 15 серпня 2018 року.
3. 26 листопада 2019 року позивачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року  у справі №640/3819/19, в якій просить скасувати судові рішення в частині залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про: визнання незаконною перевірки виконання вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 15 серпня 2018 року; скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 15 серпня 2018 року, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
4. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 листопада 2019 року справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
5. Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
6. Відзиву на касаційну скаргу від учасників справи не надходило.
ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що примірник акта від 15 серпня 2018 року про проведення перевірки об`єкта будівництва «Реставрація з пристосуванням пам`ятки архітектури 1818 року будинку А . Меленського та реконструкція нежитлової будівлі під офісно - готельний комплекс у складі садиби №11/13-а на вул. Костянтинівській/Хорива у Подільському районі м. Києва», генеральним проектувальником якого є ТОВ «Еліт Груп Проджект», а також припис від 15 серпня 2018 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил отримано позивачем засобами поштового зв`язку 20 серпня 2018 року.
8. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень статей 120, 122, 123, 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийшов до висновку про необхідність залишення частини позовних вимог без розгляду, оскільки позивач був обізнаний про порушення своїх прав, починаючи з 20 серпня 2018 року, а тому реалізація права на судовий захист відбулася поза межами встановлених процесуальним законодавством строків.
9. Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки більше шести місяців позивачем не ставилося питання щодо правомірності проведення перевірки та прийняття оскаржуваного припису від 15 серпня 2018 року, подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин такого тривалого зволікання із оскарженням спірного рішення, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.
10. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду, що належним чином відображено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.
ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
11. ТОВ «Еліт Груп Проджект» у касаційній скарзі не погоджується із рішенням суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони є необґрунтованими та прийняті з порушенням норм процесуального права. Судами попередніх інстанцій не прийнято до уваги доводи позивача щодо доцільності відрахування строку звернення до суду саме з 20 листопада 2018 року, з моменту коли позивач дізнався про порушення своїх прав. Приймаючи оскаржувані рішення, судами не враховано, що вимоги про: визнання незаконною перевірки виконання вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 15 серпня 2018 року; скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 15 серпня 2018 року є основними стосовно інших. Вимоги які залишились предметом розгляду у даній справі, є похідними, об`єктивний розгляд та вирішення яких прямо залежить від основних, оскільки саме безпідставність проведення незаконної первинної перевірки підготовчих та будівельних робіт на підставі заяви ГО «Народ проти корупції» від 25 липня 2018 року стала причиною подальших незаконних дій з боку відповідача.
12. Крім того, судами попередніх інстанцій проігноровано факт подання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами щодо скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 15 серпня 2018 року та перевірки, в результаті якої прийнято зазначений припис. В мотивувальній частині ухвали суд апеляційної інстанції зазначив про те, що позивачем не надано до суду заяви про поновлення строку звернення з відповідними позивними вимогами і це не відповідає дійсності, оскільки така заява подана до Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2019 року.
13. Представник позивача в касаційній скарзі також зазначив про те, що відповідачем у даній справі надано відзив на апеляційну скаргу з направленням його копії на адресу іншого підприємства, що в свою чергу не дало змогу апелянту підготувати свою позицію по справі з урахуванням викладеного у відзиві, чим порушено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін. 
ІV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.
15. Відповідно до частин 1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
16. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
17. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
18. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
19. Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
20. Згідно частини. 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
21. Отже, процесуальний закон встановлює загальний шестимісячний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.
22. При цьому колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
23. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
24. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/922/17 та від 06 березня 2019 року у справі №820/394/17.
25. Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, примірник акта проведення перевірки від 15 серпня 2018 року та припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 15 серпня 2018 року отримано ТОВ «Еліт Груп Проджект» засобами поштового зв`язку 20 серпня 2018 року, а до суду звернувся 04 березня 2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку.
26. Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з вимогами про: визнання незаконною перевірки виконання вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 15 серпня 2018 року; скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 15 серпня 2018 року.
27. Крім того, колегія суддів також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що винесений Департаментом ДАБІ України припис від 15 серпня 2018 року, як окремий індивідуальний акт, є самостійним документом, що може бути оскаржений у судовому порядку протягом встановленого КАС України строку. 
28. Частинами 3, 4 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
29. У рішенні від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.
30. Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
31. Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
32. Також, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
33. Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
34. У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
35. Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
36. Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
37. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
38. Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.11.2018 року у справі № 826/9774/16.
39. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
40. Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивачем не надано належного обґрунтування причин тривалого (більше шести місяців) зволікання із оскарженням спірного рішення та відхиляє доводи скаржника щодо неврахування поданої (разом з позовом) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 04 квітня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки така врахована під час прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі судом першої інстанції, що також зазначено в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року.
41. Щодо посилання скаржника на те, що направлення копії відзиву на апеляційну скаргу на адресу іншого підприємства порушило принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, оскільки не дало змогу апелянту підготувати свою позицію по справі з урахуванням викладеного у відзиві, колегія суддів зазначає, що Шостий апеляційний адміністративний суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 23 вересня 2019 року встановив строк до 11 жовтня 2019 року, протягом якого учасники справи можуть подати відзив на апеляційну скаргу.
42. З матеріалів справи вбачається, що відзив на апеляційну скаргу надійшов до Шостого апеляційного адміністративного суду 03 жовтня 2019 року.
43. Таким чином, колегія суддів зазначає, що представник скаржника міг ознайомитись з відзивом на апеляційну скаргу з 03 по 16 жовтня 2019 року, або заявити клопотання про отримання відповідної копії, проте останнім не вчинялись відповідні дії, що в свою чергу свідчить про пасивність та незаінтересованість в отриманні вказаного відзиву та наданні відповідних заперечень, а тому, у даному випадку, вказана скаржником підстава не може слугувати для скасування правильного по суті і законного судового рішення.
44. Суд у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
45. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
46. З огляду на викладене, враховуючи положення статті 350 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення, не допустивши порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
47. Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої та апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп Проджект" залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                   І.В. Желєзний 
Судді:                                                                                                        Я.О. Берназюк
                                                                                                                     Н.В. Коваленко