ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року 

м. Харків

Справа № 643/12621/17
Провадження № 22-ц/818/2229/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,
Суддів         Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,                

Учасники справи :

Позивач:          ОСОБА_1 ,
Відповідач:          ОСОБА_2 , 
Третя особа: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», 
                              
розглянувши в порядку письмового провадженнябез повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа – комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 

за апеляційною скаргою адвоката Федорової Катерини Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 січня 2020 року, ухвалене суддею Букреєвою І.А., -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 157 000 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Позов мотивований тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . 01.09.2017 року квартиру позивача було затоплено з вини мешканців квартири, що розташована над його квартирою, про що було складено акт комісією КП «Жилкомсервіс». Наслідком залиття квартири стало пошкодження приміщення житлової кімнати, кухні, ванної кімнати та коридору. Вартість спричиненої шкоди становить 157 000 грн, що складається з витрат на ремонт квартири, оренду іншого житла на час ремонту та оплату комунальних послуг. Також позивачу завдана моральна шкода в сумі 10 000 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати на оплату судового збору, експертного дослідження та юридичну допомогу. 

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 січня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 57 950 грн та 8 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8 590 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що висновок експертного будівельно-технічного дослідження містить докладний опис та не містить підстав,  які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи неузгодженість  його з іншими матеріалами справи, тому на користь позивача підлягає стягненню вартість   матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в сумі визначеної  висновком експерта. Внаслідок залиття квартири позивачу завдано моральної шкоди, яка виявилось у пошкодженні його майна. Заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову тому підлягають частковому задоволенню. Крім того, підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у розмірі 640 грн та витрати за проведення експертного дослідження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Федорова К. М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу, скасувати заходи забезпечення позову шляхом зняття арешту з рухомого та нерухомого майна ОСОБА_2 , допитати свідків.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що в акті обстеження зазначені наслідки залиття, проте причину залиття достовірно не встановлено. Ймовірну причину залиття зазначено зі слів мешканця квартири АДРЕСА_2 , що неприпустимо. Особа, яка ніби-то зазначила причину залиття не є членом комісії, уповноваженим вирішувати такі питання, щодо такої особи відсутні відомості про його анкетні дані, підстави перебування у помешканні. Не міститься в акті ані підпису останнього, ані відмітки про відмову від підписання акту із формулюванням причини, що мало би бути засвідчено підписами сусідів. Крім того, акт не містить підпису позивача. Вказана в акті інформація не встановлює, що дії відповідача є неправомірними, при цьому в акті відсутні відомості про власника (орендаря) квартири, посилання на встановлення об`єктивних причин та часу виникнення цих пошкоджень. Отже, наданий позивачем акт не містить даних про характер залиття, його об`єктивні причини та висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття, не підписаний належним складом осіб, начальником жео, мешканцями квартир 106 та 114 тощо. Судом безпідставно відмовлено представнику відповідача про допит членів комісії, які обстежували дві квартири. Оскільки судом не встановлено причину залиття квартири, вину позивача, то підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог, відсутні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні залишив поза увагою вимоги представника відповідача про компенсацію вартості витрат, понесених на надання правової допомоги у розмірі 13 600 гривень за складання документів, направлення запитів тощо. 

Представником позивача до апеляційного суду надані пояснення позивача та його дружини щодо обставин, які викладені у позовній заяві.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2012 року ( а.с.5-7 ).

Згідно з актом обстеження, складеним та підписаним інженером дільниці № 38 КП «Жилкомсервіс» Іродой С.Н. та майстром дільниці ОСОБА_3 , в присутності ОСОБА_4 від 12.09.2017 року, встановлено, що в квартирі АДРЕСА_3 зафіксовані наступні пошкодження: деформоване ламінантне покриття підлоги площею 6 кв.м, гіпсокартон на стелі має жовті сліди залиття, на стінах та шпалерах сліди плісняви. На кухні, на стелі видні сліди залиття площею 1 кв.м. Лиштви у ванній кімнаті деформовані від вологи. У житловій кімнаті на стелі відійшли шпалери, є жовті плями, на стінах чорна пліснява. З пояснень мешканця вищерозташованої квартири АДРЕСА_2 стало відомо, що залиття квартири АДРЕСА_3 виникло 01.09.2017 року через прорив рушникосушарки. На час обстеження квартири АДРЕСА_2 рушникосушарка була знята (а.с. 8).

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку в квартирі по АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ( а.с.12 ).

Квартира АДРЕСА_5 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ( а.с. 9).

Згідно з висновком Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса №26233 від 05.03.2018 року розмір матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , внаслідок залиття квартири, станом на час складання цього висновку становить 57 950 грн ( а.с. 54 – 67 ).

Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували її вину у залитті квартири позивача. За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову про стягнення майнової шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, що залиття його квартири сталося саме з вини відповідача і акт про залиття не підтверджує вину  ОСОБА_2 , оскільки акт від 12 вересня 2017 року складений зі слів мешканця квартири  АДРЕСА_2 , та в акті не визначена причина залиття, та його складено з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій – колегія суддів відхиляє.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз оскарженого рішення свідчить, що суд відповідно до ст. 89 ЦПК України надав оцінку акту обстеження від 12 вересня 2017 року у сукупності із іншими доказами. Враховуючи те, що у результаті залиття водою у квартирі  ІНФОРМАЦІЯ_1 у коридорі, кухні та житловій кімнаті на стелі є сліди залиття у вигляді жовтих плям, що також підтверджується висновком Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф. М.С.Бокаріуса та фотографіями, які в ньому містяться –залиття відбулось з квартири  АДРЕСА_2 , яка знаходиться над квартирою позивача.

Отже, факт залиття стелі квартири  АДРЕСА_3  підтверджує те, що заподіювачем шкоди може бути лише власниця квартири  НОМЕР_1  , з якої відбулось залиття.

Доказів на спростування своєї вини відповідачем не надано.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Встановивши, що позивачу заподіяна моральна шкода, суд першої інстанції, з урахуванням вимог розумності та справедливості, обґрунтовано визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди.

Посилання заявника на те, що суд першої інстанції обмежив права відповідача у реалізації процесуальних прав і безпідставно відмовив у виклику свідків не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Клопотання про виклик свідків заявлено представником відповідача і в апеляційній скарзі, проте воно не підлягає задоволенню оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення протиправності поведінки відповідача, яка завдала шкоди; наявності причинного зв`язку між її протиправною поведінкою та її результатом - шкодою; вини особи, яка завдала шкоду.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні, тому клопотання про їх скасування не підлягає задоволенню.

Вимоги щодо відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу також не підлягають задоволенню, оскільки 

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд –

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Федорової Катерини Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 січня 2020 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                 С.С. Кругова

Судді                                                                         О.В. Маміна

                                                                       О.Ю. Тичкова