ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року	Львів	Справа № 809/1055/16 пров. № А/857/6155/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                                Іщук Л.П., Святецького В.В.,
                                                                                                                                   
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі за його позовом до Міністра оборони України Загороднюка Андрія Павловича, Івано-Франківського обласного військового комісаріату, Коломийського міського об`єднаного військового комісаріату Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування наказів і зобов`язання вчинити дії,

судді у І інстанції                                                            Гундяк В.Д.,
Микитюк Р.В., Панікар І.В., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення                               14 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

23 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії стосовно ухвалення наказу Міністра оборони України від 07 липня 2016 року № 142КП у частині позбавлення його військового звання «підполковник» і такий наказ скасувати;
- визнати протиправними дії стосовно ухвалення наказу Міністра оборони України від 07 липня 2016 року № 627 у частині звільнення його з військової служби у зв`язку із позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку та виключення його зі списків особового складу Збройних Сил України, скасувавши такий наказ;
- зобов`язати Міністерство оборони України в особі Міністра оборони України поновити його у військовому званні «підполковник» та на посаді військового комісара  Коломийського міського об`єднаного військового комісаріату Івано-Франківської області;
- рішення у частині поновлення у військовому званні та на посаді допустити до негайного виконання.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі № 809/1055/16, ухваленому у порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги позивача про визнання дій відповідачів протиправними, скасування наказу № 142КП від 07 липня 2016 року, наказу № 627 від 07 липня 2016 року та зобов`язання до вчинення дій, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позову.
У обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване судове рішення винесене незаконним складом суду, оскільки заявлені ним відводи складу суду протиправно не були задоволені. Окрім того, вважає, його незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та незаконно звільнено з армійських лав. Стверджує, що службове розслідування щодо обставин вчинення ним корупційного правопорушення відповідачем не проводилось, а накладення на нього адміністративного стягнення відбулось з порушенням порядку, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, у ході кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 42015090780000118 від 26 листопада 2015 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, під час досудового розслідування було встановлено, що військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 приблизно о 09:30, 04 березня 2016 року та приблизно о 12:30, 29 червня 2016 року одержав неправомірну вигоду матеріального характеру в сумі 1200 доларів США, що згідно курсу Нацбанку становить 30507 грн.
Наказом військового комісара Івано-Франківського обласного військового комісаріату за № 267 від 29 червня 2016 року «Про призначення службового розслідування щодо причин і передумов затримання за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення підполковника ОСОБА_1 » було призначено відповідне службове розслідування, результати якого оформлено актом проведеного службового розслідування.
30 червня 2016 року позивача повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.
За наслідками службового розслідування, проведення якого оформлено актом від 05 липня 2016 року, прийнято пропозицію щодо притягнення винних осіб до відповідальності, а саме, за порушення вимог статті 11, 16, абзацу 1 статті 49, статті 58, 59 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1, 5 статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, що вимагають від військовослужбовців свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, не допускати самому та стримувати своїх товаришів від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому, особисту недисциплінованість, низькі морально-ділові якості, що привели до порушення законодавства та свідомого отримання неправомірної вигоди від цивільної особи, клопотати перед вищим командуванням про притягнення військового комісара Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату Івано-Франківської області підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності – «позбавлення військового звання».
На підставі акту перевірки військовим комісаром Івано-Франківського обласного комісаріату 05 липня 2016 року направлено командувачу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » клопотання про накладення дисциплінарного стягнення у виді «позбавлення військового звання» на підполковника ОСОБА_1 . 
Наказом Міністерства оборони України від 07 липня 2016 року № 142КП за неналежне виконання службових обов`язків, визначених статтями 14, 15 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушення військової дисципліни військового комісара Коломийського об`єднаного військового комісаріату Івано-Франківської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України підполковника ОСОБА_1 позбавлено військового звання.
Відтак, наказом Міністерства оборони України від 07 липня 2016 року за № 627 підполковника ОСОБА_1 , військового комісара Коломийського об`єднаного військового комісаріату Івано-Франківської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 07 липня 2016 року.
Не погодившись із наведеним, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовною заявою, що розглядається.  
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, спірні правовідносини врегульовані  Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232), Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі – Дисциплінарний статут), Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі – Статут внутрішньої служби).
Частиною 11 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено, що кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом. Іноземець або особа без громадянства, який (яка) вперше приймається на військову службу до Збройних Сил України, бере офіційне зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати обов`язки військової служби.
За приписами статей 1, 2 та 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції  та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту «ж» статті 68 Дисциплінарного статуту на старших офіцерів може бути накладено таке дисциплінарне стягнення як позбавлення військового звання.
Згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.
При цьому, абзацом 2 статті 86 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення, визначає Інструкція про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 15 березня 2004 року № 82, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 30 березня 2004 року за № 385/8984 (далі – Інструкція).
Як передбачено пунктами 1.3 та 1.4 Інструкції, рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Інструкції особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.
У разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, посадовою особою, що його проводить, складається відповідна довідка. Зміст такої довідки засвідчується підписами двох свідків цього факту.
Пунктом 4 Інструкції встановлено, що за результатами службового розслідування складається акт, який підписується особами, якими воно проводилося, а після підписання - подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування.
Посадова особа, яка призначала службове розслідування, проводить бесіду з військовослужбовцем, стосовно якого воно проводилось.
У разі ухилення військовослужбовця від проведення бесіди або відмови підписати аркуш бесіди посадовою особою в ньому робиться відповідний запис про відмову.
Наказом військового комісара Івано-Франківського обласного військового комісаріату за № 267 від 29 червня 2016 року «Про призначення службового розслідування щодо причин і передумов затримання за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення підполковника ОСОБА_1 » було призначено службове розслідування, за результатами якого було складено акт від 05 липня 2016 року.
Відповідно до висновків вказаного акту запропоновано за порушення приписів Статуту внутрішньої служби, Дисциплінарного статуту клопотати перед вищим командуванням про притягнення військового комісара Коломийського об`єднаного військового комісаріату Івано-Франківської області підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді «позбавлення військового звання».
На підставі акта службового розслідування військовий комісар Івано-Франківського обласного комісаріату 05 липня 2016 року направив командувачу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » клопотання про накладення дисциплінарного стягнення «позбавлення військового звання» на підполковника ОСОБА_1 .
За результатами розгляду цього клопотання наказом Міністра оборони України від 07 липня 2016 року № 142КП за неналежне виконання службових обов`язків, визначених статтями 14, 15 Статуту внутрішньої служби, порушення військової дисципліни військового   ОСОБА_1 позбавлено військового звання.
Як встановлено пунктом «ж» частини 6 статті 26 Закону №2232, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку.
У зв`язку з позбавленням позивача військового звання відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 липня 2016 року № 142 КП, наказом Міністра оборони України від 07 липня 2016 року № 627 його було звільнено з військової служби у запас та наказано виключити зі списків особового складу Збройних Сил України з 07 липня 2016 року.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до переконання, що при виданні оскаржуваних наказів відповідач діяв у межах своїх повноважень, відповідно до чинних норм законодавства та встановлених у справі обставин, які підтверджено належними доказами
Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2016 року в кримінальному провадженні № 1-кп/346/279/2016 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 369-2 Кримінального кодексу України, останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 369-2 Кримінального кодексу України і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 25500 грн.
Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем у судовому порядку оскаржувався наказ Івано-Франківського обласного військового комісара № 278 «Про результати проведення службового розслідування» від 05 липня 2016 року. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у справі № 0940/2426/18, яким відмовлено позивачу в позові, - без змін.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Водночас, у Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, на думу апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі № 809/1055/16 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	В. В. Святецький