Постанова
Іменем України
 
23 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 2-638/2011
 
провадження № 61-7781 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ; 
відповідач - Вільхівська сільська рада Горохівського району Волинської області; 
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду 
від 06 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Задрилюк О. І.
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області про визнання права власності у порядку спадкування.
Позовна заява мотивована тим, щоІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 . Після її смерті матері відкрилась спадщина, яка складається 
з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, земельної ділянки, площею 0,54 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 та грошових вкладів, які знаходяться на рахунках 
№ НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 у Горохівській філії акціонерного товариства «Ощадбанк». 
Зазначала, що вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, яка фактично прийняла спадщину та претендує на зазначене спадкове майно, однак не може оформити право власності, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею 
право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, земельну ділянку, площею 0,54 га, що знаходяться по 
АДРЕСА_1 та грошові вклади, 
які знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 у Горохівській філії акціонерного товариства «Ощадбанк» у порядку спадкування за законом.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14 вересня 
2011 року у складі судді Адамчук Г. М. позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом першої черги на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, 
що знаходиться по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,54 га, на грошові вклади, які знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 Горохівської філії Ощадного банку України.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у Вільхівській сільській раді Горохівського району Волинської області не посвідчувався заповіт ОСОБА_3 на випадок її смерті, єдиною спадкоємицею після смерті останньої є її дочка - ОСОБА_1 , згідно з довідкою від 03 серпня 2011 року № 109. 
 ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 оскільки вчасно звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори, а тому є правові підстави для визнання за нею право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцю за життя.
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції 
з апеляційною скаргою на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 14 вересня 2011 року, як особа, яка не брала участі у справі. 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року поновлено особі, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2 , строк на апеляційне оскарження рішення Горохівського районного суду Волинської області 
від 14 вересня 2011 року. Відкрито апеляційне провадження у справі. 
Постановою Волинського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 14 вересня 2011 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача та не залучено до участі 
у справі в якості відповідача - ОСОБА_2 , яка також є спадкоємцем 
та претендує на спірне майно. Суд апеляційної інстанції у межах своїх процесуальних повноважень не наділений можливістю залучення до участі 
у справі належного відповідача. Ухвалення судом рішення, яким по суті було вирішено питання щодо прав та обов`язків ОСОБА_2 , яка не була залучена до участі у справі в якості відповідача, є порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1  посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційної інстанцій скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 17 червня 2020 року касаційне провадження у зазначеній справі відкрито 
та витребувано її з суду першої інстанції. 
У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2020 року справу за позовом 
 ОСОБА_1 до Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області про визнання права власності у порядку спадкування призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції невірно встановлено фактичні обставини справи. Спадкодавець 
ОСОБА_3 померла у 2002 році. До цих правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі статтею 
549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказувала, що зазначених вимог норм закону вона дотрималася та прийняла спадщину від її померлої матері. Суд першої інстанції досліджував у судовому засіданні спадкову справу після померлої ОСОБА_3 , з якої вбачається, що саме вона є єдиною спадкоємицею першої черги, інші спадкоємці відсутні. Вона користувалася спірним будинком протягом 18 років, а ОСОБА_2 проживає поруч і знала про її дії, з 2002 року не займалася оформленням спадщини після смерті ОСОБА_3 , ніяких заяв 
до нотаріальної контори не подавала. Вважає, що права ОСОБА_2 оскаржуваним судовим рішенням не порушені. Крім того, ОСОБА_2 пропустила строк на оскарження судового рішення. Доведення факту, через який ОСОБА_2 вказує на те, що не знала про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не зверталася за його захистом до суду, 
є недостатнім.
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії 
НОМЕР_3 , актовий запис № 18 від 10 листопада 2002 року), після смерті якої відкрилась спадщина (а. с. 5).
Згідно із витягом з погосподарської книги  за 2001-2005 роки № 2 Вільхівської сільської ради Горохівського району по особовому рахунку № НОМЕР_4 , будинок 
з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться по 
АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 
(а. с. 6).
З виписки рішення Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 01 квітня 1994 року № 5/4 вбачається, що ОСОБА_3 передано 
у власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,48 га, та для будівництва і обслуговування житлового будинку 
і господарських споруд, площею 0,06 га (а.с.12).
На ім`я ОСОБА_3 відкриті рахунки грошових вкладів № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , що знаходяться у Горохівському відділенні Державного ощадного банку України (а. с.10).
Відповідно до заповіту від 19 травня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі 
за № 40, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок, надвірні та господарські споруди, 
а також присадибну ділянку, площею 0,54 га, що знаходиться у селі Вільхівка Горохівського району Волинської області, своїй онучці ОСОБА_2 (а. с. 67). 
ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_3 (а. с. 9), ОСОБА_2 є онукою померлої ОСОБА_3 (а. с. 73-74). 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанцій 
не відповідає. 
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до частини четвертої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
У частині п`ятій Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, зазначено 
що правила Книги шостої ЦК України (щодо спадкування) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
За змістом зазначеного припису відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до 01 січня 2004 року.
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР.
У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті відкрилась спадщина, строк на прийняття якої закінчився 08 травня 2003 року, тобто до 01 січня 2004 року.
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення 
ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до статті 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті  спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день,  зазначений у статті 21 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Статтею 549 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що права та інтереси ОСОБА_2 , яка не брала участь 
у справі, порушені рішенням суду першої інстанції, яким визнано за позивачем право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями 
та спорудами та земельну ділянку у порядку спадкування за законом, оскільки вона є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 та претендує на спадкове майно. 
Проте суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку без належного встановлення обставин справи.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних 
чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частини перша статті 11 ЦПК України (2004 року).
Статтею 119 ЦПК України (2004 року) встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи 
у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки 
в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Так, у справі, що переглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що у спадкодавця ОСОБА_3 було двоє дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом апеляційної інстанції було досліджено довідку Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 01 лютого 2020 року № 50, 
з якої вбачається, що після смерті ОСОБА_3 прийняла спадщину її дочка
ОСОБА_4 , вступивши у фактичне володіння спадковим майном, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час її смерті. У свою чергу, ОСОБА_2 вступила у фактичне володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_4 
(а. с. 65). Також досліджено довідку Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 27 травня 2018 року № 162, з якої вбачається, 
що спадкоємець ОСОБА_2 вступила у фактичне володіння спадковим майном шляхом догляду за ОСОБА_3 , наявністю заповіту у спадкоємця 
складеного ОСОБА_3 (а. с. 66).
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, дослідивши вищезазначені довідки сільської ради, дійшовши висновку про те, що ОСОБА_2 мала право 
на оскарження рішення Горіхівського районного суду Волинської області 
від 14 вересня 2011 року, оскільки вона також входить до кола спадкоємців після смерті спадкодавця, у той час як позивач до цієї особи 
не зверталась та безпідставно зазначив відповідачем сільську раду, 
не перевірив, чи прийняла ОСОБА_2 спадщину у встановленому законом порядку, яка відкрилась після смерті своєї матері - ОСОБА_4 , чи після смерті ОСОБА_3 , оскільки був складений заповіт, зокрема, чи зверталась 
ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, 
а тому дійшов передчасного висновку про те, що права та інтереси 
 ОСОБА_5 , яка не брала участі у справі, порушені рішенням суду першої інстанції, яким визнано за позивачем право власності на спірне нерухоме майно у порядку спадкування за законом.
Зазначене має важливе предметне значення у контексті дотримання принципу res judicata (остаточність судового рішення) та непорушення прав позивача 
на власність (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки рішення суду першої інстанції набрало законної сили у 2011 році, а ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у 2020 році й не довела, що саме їй перешкоджало своєчасно звернутися до суду 
за захистом свого права, чи своєчасно оскаржити рішення суду першої інстанції щодо того об`єкта цивільного права, на який вона, за її доводами, претендує. 
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, не сприяв всебічному та повному з`ясуванню обставин справи, а тому судове рішення апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим.
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, збирання доказів, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє Верховний Суд процесуальної можливості ухвалити нове рішення у цій справі, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Згідно з частиною другою статті 411 ЦПК України справа направляється 
на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За викладених обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню 
з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Волинського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк