ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року                                                                     Справа № 902/66/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді                       Мельник О.В.
судді                                                Грязнов В.В.
судді                                                Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." на рішення господарського суду Вінницької області від 23.06.2020 р. у справі №902/66/20 (суддя Тварковський А.А., повний текст рішення складено 03.07.2020р.)
за позовом  ОСОБА_1 
до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ"
               2) товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В."
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів:
1) приватного підприємства "Корпорація Максимум"
2) ОСОБА_2 
3) державного реєстратора Стрижавської селищної ради Луценко Євгенія Васильовича
4) Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради
5) приватного нотаріуса Скутельник Інни Анатоліївни
про розірвання договору-купівлі продажу частки у статутному капіталі товариства, визнання недійсними рішень, оформлених протоколом загальних зборів та скасування реєстраційних дій
за участю представників:
позивача - Швець В.Ю.
відповідача 1 - не з"явився
відповідача 2 - Сувалова В.О.
теретьої особи 1 - не з"явився
третьої особи 2 -не з"явився
третьої особи 3 -не з"явився
третьої особи 4 - не з"явився
третьої особи 5 -не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 23.06.2020 р. у справі №902/66/20 позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ" та товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." про розірвання договору-купівлі продажу частки у статутному капіталі товариства, визнання недійсними рішень, оформлених протоколом загальних зборів та скасування реєстраційних дій, задоволено частково.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, зокрема, що в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем 1 обов`язку щодо проведення розрахунку за продаж частки в статутному капіталі товариства (на всю суму - 1155000 грн), як у встановлений договором строк, так і станом на час розгляду справи.
Ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу, а обов`язок з оплати товару є основним обов`язком покупця (ст. 638, 655-657, 689, 691, 692 ЦК України). Отже, порушення покупцем обов`язку щодо оплати фактично переданої частки є істотним порушенням договору.
Порушення покупцем обов`язку щодо оплати фактично переданої йому частки є істотним порушенням договору і достатньою підставою для задоволення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, укладеного між позивачем та відповідачем 1. До аналогічних правових висновків дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 04.12.2018 у справі №911/3494/16.
Отже, вимоги позивача до ТОВ "ВІП РЕНТ" про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Династія В.В." від 02.11.2018р., є законною, обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. 
Що стосується позовних вимог про скасування рішень загальних зборів учасників ТОВ "Династія В.В.", оформлених протоколом №9 від 02.11.2018, місцевим господарським судом зазначено наступне.
Оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» підлягає розірванню, оформлені протоколом рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." від 02.11.2018 підлягають визнанню недійсними в частині виключення позивача зі складу учасників, перерозподілу часток з метою захисту та відновлення прав позивача.
Судом першої інстанції враховано, що відчужена позивачем товариству з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ" частка була згодом відчужена ще двом особам.        В подальшому ці зміни зареєстровані в установленому законом порядку державним реєстратором. Разом із тим, враховуючи, що усі ці зміни є похідними від спірного договору та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку, способом захисту порушених прав позивача буде вірно обраний позивачем спосіб щодо скасування усіх похідних реєстраційних дій. 
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимоги щодо скасування державної реєстрації до установчих документів юридичної особи від 05.11.2018 № 11741050003013921, від 24.04.2019 № 11741050004013921, від 13.11.2019 № 11741050005013921 та від 13.11.2019 № 11741070006013921.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-2 зазначає, зокрема, що додаткова угода до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі була укладена вже після повного виконання сторонами вказаного договору купівлі-продажу. З метою встановлення вказаного факту, відповідачем-2 було подано до суду першої інстанції клопотання про проведення судової експертизи, однак судом неправомірно, на думку скаржника, було відмовлено в проведенні судової експертизи у даній справі.
Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту в частині позовних вимог щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, що порушує права власності добросовісного набувача ОСОБА_2 , який є власником частки товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.», та не є відповідачем у справі.
Окрім того, зазначає, що реєстраційні дії щодо змін до установчих документів юридичної особи від 24.04.2019 року №11741050004013921, від 13.11.2019 року №11741050005013021 та від 13.11.2019 року №11741070006013921 вчинялись на підставі протоколів №10 від 23.04.2019 року та №11 від 11.11.2019 року, які не є предметом оскарження у даній справі.
Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу ТОВ «Династія В.В.» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 23.06.2020 року у справі №902/66/20  - без змін.
У судове засідання, призначене на 30.09.2020 року, відповідач-1 та треті особи не забезпечили явку своїх представників, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг.
Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи наведене, приписи ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, враховуючи неодноразове відкладення розгляду справи, а також відсутність поважних причин, які б свідчили про необхідність перенесення судового засідання на іншу дату та те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційні скарги за відсутності представників відповідача та третіх осіб.
У відповідності до вимог ст.269 ГПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, розділом 5.2 статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» в редакції, затвердженій протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Династія В.В.» №8 від 25.10.2018р., визначено, що товариство має статутний капітал у розмірі 11000000 грн., з яких: внесок учасника товариства ОСОБА_1 складає - 70% статутного капіталу товариства; внесок учасника товариства приватного підприємства «Корпорація Максимум» складає - 30% статутного капіталу товариства (а.с.21-43, т.2).
02.11.2018 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП РЕНТ» укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.», відповідно до п.1.1 якого продавець передає у власність покупця частку у статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» у розмірі 7700000 грн, що становить 70% статутного капіталу товариства, а покупець приймає цю частку та сплачує за неї грошову суму у розмірі та порядку визначеному договором. (а.с.27-27, т.1, а.с. 83-85, т.2).
Розділом 4 договору купівлі-продажу передбачалося, що сторони домовилися про ціну частки, яка становить 770000 грн. При цьому покупець зобов`язаний оплатити вартість частки протягом двох місяців з дня укладення даного договору.
Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» від 02.11.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІП РЕНТ» засвідчено факт передачі вказаної частки на виконання умов договору купівлі-продажу (а.с.32, т.1, а.с.82, т.2).
02.11.2018 року відбулися загальні збори учасників ТОВ «Династія В.В.», оформлені протоколом №9 (а.с.30-31, т.1, а.с.79-81, т.2), на яких були прийняті такі рішення щодо: 
- обрання головою загальних зборів товариства - ОСОБА_3 , а секретарем - ОСОБА_1 ;
- затвердження продажу ОСОБА_1 частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." та затвердження припинення участі в товаристві ОСОБА_1 у зв`язку із продажем        нею своєї частки товариству з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ";
- затвердження нового складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." з наступним розподілом часток: приватне підприємство "Корпорація Максимум" - внесок 3300 000 грн, частка - 30%; товариство з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ" - 7700000, частка - 70%;
- затвердження нової редакції статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." шляхом викладення його у новій редакції;
- уповноваження директора товариства чи довірених ним осіб здійснити усі необхідні дії для реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу та змін до установчих документів товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В.".
За наслідками вказаного рішень зборів здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 05.11.2018 року №11741050003013921.
03.12.2018 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ" укладена додаткова угода №1 до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В.", відповідно до умов якої сторони дійшли висновку внести зміни в основний договір виклавши, зокрема, п.4.1 договору в такій редакції "4.1 Сторони домовились, що ціна частки становить 1155000 (один мільйон сто п`ятдесят п`ять тисяч) грн.", п.4.2 договору - "4.2 покупець зобов`язаний оплатити вартість частки протягом трьох місяців з дня укладення даного договору", п.4.3 - "4.3 покупець має право здійснювати оплату вартості частки частинами, але повний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше строку, що вказаний у п.4.2 цього Договору". (а.с. 29, т.1).
Відповідно до виписки з банківського рахунку ТОВ «ВІП РЕНТ» за період з 02.01.2018 року по 21.01.2020 вбачається перерахування коштів за оплату частки в статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» на загальну суму 770 000 грн. (а.с. 67, т. 1).
23.04.2019 року ТОВ «ВІП РЕНТ» на підставі договорів купівлі-продажу (а.с.101-106, т.2) відчужило частки в статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» покупцю приватному підприємству «Корпорація Максимум» 10% статутного капіталу (що становить 1100000 грн) та покупцю ОСОБА_2 20 % статутного капіталу (що становить 2200 000 грн).
Загальними зборами учасників ТОВ «Династія В.В.» від 23.04.2019 року, що оформлено протоколом №10, було затверджено продаж частини частки в статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» новим учасникам, затверджено вступ нових учасників, їх склад з новим розподілом часток, а також нову редакцію статуту (а.с.107-109, т.1).
11.11.2019 року загальними зборами учасників ТОВ «Династія В.В.» прийнято рішення про призначення на посаду директора ТОВ «Династія В.В.» ОСОБА_2 (а.с.138-139, т.2)
За наслідками вказаних рішень зборів здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 24.04.2019 року №11741050004013921, від 13.11.2019 №11741050005013921, інші зміни, а також державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 13.11.2019 №11741050006013921, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 02.11.2018 року та додаткової угоди №1 від 03.12.2018 до нього, що укладені між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП РЕНТ», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених       статтею 11 цього Кодексу.
У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11, ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених       Господарського кодексу України (частина 1 статті 175 Господарського кодексу України).
Глава 54 Цивільного кодексу України ззакріплює загальні положення про купівлю - продаж.
За визначенням статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частина 2 ст. 656 Цивільного кодексу України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права; до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.
Згідно із частиною 1 статті 178 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Статтею 100 Цивільного кодексу України визначено, що право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі.
Проте, статями 116, 147 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" надано право учасника товариства продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю третім особам.
При цьому, надаючи оцінку доводам апелянта в частині заперечень щодо укладення додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Династія В.В." від 02.11.2018 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п.6.3 договору купівлі-продажу від 02.11.2018 року зміна умов договору або внесення доповнень до нього можливе лише за взаємною згодою сторін.
Згідно із статтею 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Враховуючи вказані умови договору купівлі-продажу та положення ЦК України, будь-яких обмежень щодо укладення вказаної додаткової угоди №1 у її сторін не було.
Окрім того, сторони додаткової угоди не заперечують факт її укладення. 
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Враховуючи вищевикладенне, презумпцію правомірності правочину, а також те, що в судовому порядку така угода недійсною не визначалась, колегія суддів дійшла висновку, про безпідставність доводів апеляційної скарги у відповідній частині. 
Оцінюючи твердження апелянта, що позивач в повній мірі отримав грошові кошти за відчужену ним частку у статутному капіталі, що на думку відповідача-2, підтверджується розпискою від 23.04.2019 року (а.с.86-87, т. 1), колегія суддів зазначає, що станом на 23.04.2019 року ОСОБА_1 не була учасником ТОВ "Династія В.В.", а тому не була наділена правом продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Династія В.В." ОСОБА_2 та відповідно і не могла отримувати від нього кошти саме за продаж частки у статутному капіталі ТОВ "Династія В.В.".
При цьому, доводи апелянта про те, що вказані у розписці кошти ОСОБА_1 отримувала в рахунок оплати за продаж товариством з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ" частки в розмірі 20% у статутному капіталі ТОВ "Династія В.В.", також не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки умови договору купівлі-продажу від 23.04.2019 року, що був укладений між ОСОБА_2 та ТОВ "ВІП РЕНТ", не містять положень про можливість оплати коштів на користь ОСОБА_1 .
Твердження апелянта про те, що наявні в матеріалах справи розписки свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було отримано кошти в рахунок оплати за частку у статутному капталі ТОВ "Династія В.В" внаслідок злочинної домовленості, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки оцінка вказаним діям може бути надана лише за наслідкками розгляду судом кримінальної справи. 
Відсутність додаткової угоди №1 від 03.12.2018 року до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі в матеріалах реєстраційної справи, що на думку скаржника ставить під сумнів укладеність додаткової угоди саме 03.12.2018р., також на переконання колегії суддів, не може змінювати спірних правовідносин, оскільки положеннями ч.5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, не передбачено обов`язку учасника товариства надавати договір відчуження частки у статутному капіталі та додаткових угод до нього.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що укладений між позивачем та відповідачем-1 договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі та додаткова угода до вказаного довору відповідає вимогам чинного законодавства, а тому в силу ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковими для виконання сторонами.
Відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Пунктом 4.1. договору (в ред. додаткової угоди) визначено, що сторони домолись, що ціна частки становить 1155000 (один мільйон сто п`ятдесят п`ять тисяч) грн. 
Однак, у матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем, ТОВ "ВІП РЕНТ" обов`язку щодо проведення розрахунку за продаж частки в статутному капіталі товариства (на всю суму - 1155000 грн.), як у встановлений договором строк, так і станом на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).
Згідно з положеннями статей 611, 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Оціночне поняття "істотність порушення" визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.
Порушення покупцем обов`язку щодо оплати фактично переданої йому частки є істотним порушенням договору і достатньою підставою для задоволення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, укладеного між позивачем та відповідачем (аналогічні правові висновки наведені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 04.12.2018 у справі №911/3494/16).
З аналізу ст. ст. 611, 655,692, 651, 652 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу, а обов`язок з оплати товару є основним обов`язком покупця. Таким чином, порушення покупцем обов`язку щодо оплати фактично переданої йому частки є істотним порушенням договору і достатньою підставою для задоволення позовних вимог позивача про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі (аналогічні правові висновки наведені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 06.06.2018 у справі №922/2810/17).
Отже, дії ТОВ «ВІП РЕНТ» з невиконання умов договору (порушення обов`язку щодо оплати) є істотними обставинами, з якими закон пов`язує настання відповідних наслідків для боржника, а саме: надання кредитору права на розірвання договірних зобов`язань.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу від 02.11.2018 року та додаткової угоди №1 від 03.12.2018 року до нього, є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними рішення загальних зборів ТОВ "Династія В.В.", оформлених протокол №9 від 02.11.2018 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 15 ЦК України унормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Згідно з ч. 5 ст. 98 ЦК України рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.
За приписами ч.1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Таким чином, стороною у корпоративному спорі може бути, зокрема учасник товариства, у тому числі, який вибув, та який обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.
Рішення загальних зборів учасників як вищого органу товариства є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах (постанова Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 27.03.2018 р. у справі №904/9431/15).
Враховуючи, обгрунтованість позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу частки у даному спорі, та ту обставину, що позивач не має правового статусу учасника ТОВ "Династія В.В.", колегія суддів дійшла висновку, що захисту у даному спорі підлягають і корпоративні права позивача направлені на відновлення його майнового та правового стану, як учасника товариства, що існував до укладення спірного договору купівлі-продажу.
Згідно зі статтями 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
У рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004       зазначено: "Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права."
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах."
Встановивши наявність порушеного права позивача, суд при прийнятті рішення враховує мету звернення позивача до суду та забезпечення поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливості отримання нею відповідного відшкодування.
Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.
Таким чином вірним є висновок суду першої інстанції про те, що повернення корпоративних прав позивачу можливе, в тому числі шляхом скасування рішень загальних зборів щодо припинення участі позивача у складі учасників товариства та застосування механізму поновлення у цих корпоративних правовідносинах позивача. 
Враховуючи вищевикладене, а також те, що під час розгляду даної справи задоволено позовну вимогу про розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В.", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оформлені протоколом рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." від 02.11.2018 підлягають визнанню недійсними в частині затвердження продажу частки в статутному капіталі товариства, припинення участі позивача в складі учасників товариства, перерозподілу часток з метою захисту та відновлення прав позивача. При цьому, такі вимоги як визнання недійсними рішень про обрання голови зборів та секретаря, а також про уповноваження особи на внесення змін до ЄДРПОУ про юридичну особу, оформлені протоколом №9 від 02.11.2018р., не впливають на обсяг порушених прав позивача, оскільки такі рішення є організаційними та мають суто технічне значення.
Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач втративши право власності на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." з моменту вчинення державної реєстрації нової редакції статуту товариства, позбавлений можливості провести загальні збори його учасників та прийняти рішення про внесення змін до статуту щодо зміни учасників, тому захист прав позивача шляхом скасування відповідного запису в державному реєстрі не порушує норм права та є прийнятним у даному випадку, що було вірно враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2018 у справі №923/1106/16, від 06.06.2018 у справі №922/2810/17 та від 26.03.2019 у справі № 910/23355/17.
Окрім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що внесення змін до установчих документів юридичної особи від 24.04.2019 року №11741050004013921, від 13.11.2019 року №11741050005013021 та від 13.11.2019 року №11741070006013921 вчинялись на підставі протоколів №10 від 23.04.2019 року та №11 від 11.11.2019 року, які не є предметом оскарження у даній справі, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відчужена позивачем на користь ТОВ "ВІП РЕНТ" частка була згодом відчужена відповідачем-1 ще двом особам, а саме за договором купівлі-продажу від 23.04.2019 року - приватному підприємству "Корпорація Максимум" та за договором купівлі-продажу від 23.04.2019 року - ОСОБА_2 , надалі ці зміни були зареєстровані в установленому законом порядку державним реєстратором.
Таким чином, вказані зміни, що були внесені до державного реєстру, є похідними від спірного у даній справі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ "ВІП РЕНТ".
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем обрано ефективний спосіб захисту у даній справі, що полягає у скасуванні усіх похідних реєстраційних дій, що знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із розірваним у даній справі договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі.  
Оцінюючи посилання апелянта на висновок Великої Палати Верховного Суду, що сформований в постанові від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16, відповідно до якого перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (в редакції, чинній на момент звернення позивачем за захистом свої прав до суду), норми якого є спеціальними для зазначених товариств. У разі, якщо позивач прагне відновити склад учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів, і таке відновлення не може бути здійснене шляхом стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства (підпункт "е" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону), то належним способом захисту в цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт "д" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації змін до установчих документів у даній справі не передбачає витребування з володіння ПП «Корпорація Максимум» та ОСОБА_2 на користь позивача відповідних часток в статутному капіталі товариства, а натомість, передбачає лише внесення зміни до відомостей про товариство у реєстрі, а саме скасування реєстраціних дій, які були внесенні внаслідок укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі, що був розірваний у даному спорі. Така процесуальна конструкція не може замінювати собою необхідність у подальшому розгляду іншого спору про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації до установчих документів юридичної особи від 05.11.2018 № 11741050003013921, від 24.04.2019 №11741050004013921, від 13.11.2019 №11741050005013921 та від 13.11.2019№ 11741070006013921.
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.
За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України. 
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 23.06.2020 р. у справі №902/66/20 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." - без задоволення
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "02" жовтня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.  

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.