Постанова
Іменем України
 
06 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 596/1165/19
 
провадження № 61-1333св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - Хоростківська міська рада Гусятинського району Тернопільської області, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2019 року у складі судді Лисюк І. О. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Храпак Н. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Хоростківської міської ради Гусятинського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення.
 
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Перемилівської сільської ради, правонаступником якої є Хоростківська міська рада, від 13 листопада         2017 року № 145 ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність земельних ділянок                 по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,9178 га.
На час прийняття вказаного рішення житловий будинок по АДРЕСА_1 перебував у спільній частковій власності ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .
Вказувала, що ОСОБА_3 , як співвласник житлового будинку, вправі приватизувати земельні ділянки, які перебувають у її користуванні лише на тих умовах та у тому обсязі, що були у попереднього землекористувача, та пропорційно до частки у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Разом з тим, у ОСОБА_3 відсутні документи на право користування земельними ділянками загальною площею 0,9178 га, у зв`язку з чим виникає питання, якими даними керувалася Перемилівська сільська рада, приймаючи рішення про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі з метою передачі у власність земельної ділянки саме площею 0,917 га.
На підставі вказаного ОСОБА_1 вважала рішення Перемилівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області від 13 листопада           2017 року № 145 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок ОСОБА_3 » зі змінами, внесеними рішенням Хоростківської міської ради Гусятинського району Тернопільської області  від 17 квітня 2018 року № 245, протиправним, тому просила суд визнати його незаконним та скасувати.
 
Короткий зміст судових рішень 
 
Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області                       від 11 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому зобов`язує орган місцевого самоврядування у випадках прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови. Разом з тим, позивачем не зазначено підстав, які відповідно до земельного законодавства слугували б причиною для відмови в наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок. Крім того, позивачем не надано доказів порушення її прав внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді касаційного цивільного суду              від 22 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки не врахував, що вона, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є суміжними землекористувачами по АДРЕСА_1 , межі та площі цих земельних ділянко фактично встановлені ще у 1965 році, при цьому, у родичів ОСОБА_3 і ОСОБА_4          у фактичному користуванні перебували земельні ділянки площами 0,25 і       0,21 га. Однак ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність на земельну ділянку площею 0,2687 га для ведення особистого селянського господарства, тобто більшою площею від площі земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні, що є порушенням вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.
Крім того, у 2017 році ОСОБА_3 і ОСОБА_4 без жодних правових       підстав здійснили капітальне будівництво бетонного фундаменту і паркану між їхніми домогосподарствами, внаслідок чого самовільно захопили частину земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні, обґрунтовуючи свої дії саме оскаржуваним рішенням.
Таким чином, відповідач, надавши ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж на п`ять земельних ділянок комунальної власності із видом використання - для ведення особистого селянського господарства, грубо порушив вимоги частини четвертої статті 116 ЗК України, а також права членів територіальної громади с. Перемилів Гусятинського району Тернопільської області, у тому числі і її права.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2020 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав                     на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно                       від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_3 є співвласником житлового будинку            по АДРЕСА_1 .
 
26 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до Перемилівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність загальною площею 0,9178 га, долучивши відповідні графічні матеріали (кадастрові плани земельних ділянок).
 
Рішенням Перемилівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області від 13 листопада 2017 року № 145 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок ОСОБА_3 » вирішено надати        ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність загальною площею 0.9178 га а саме:
- площею 0.2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ;
- площею 0.2687 га для ведення особистого селянського господарства               по АДРЕСА_1 ;
- площею 0.2091 га для ведення особистого селянського господарства            по АДРЕСА_1 ;
- площею 0.1200 га для ведення особистого селянського господарства                по АДРЕСА_1 ;
- площею 0.0700 га для ведення особистого селянського господарства                   по АДРЕСА_1 .
Рекомендовано ОСОБА_3 розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, яку подати на затвердження до сесії Перемилівської сільської ради.
 
06 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до Хоростківської міської ради про внесення змін і доповнень до рішення Перемилівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області від 13 листопада 2017 року № 145, додавши відповідні графічні матеріали (кадастровий план земельної ділянки).
 
Рішенням Хоростківської міської ради Гусятинського району Тернопільської області від 17 квітня 2018 року № 245 «Про внесення змін до рішення 6 сесії 7 скликання № 145 від 13 листопада 2017 року Перемилівської сільської ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок ОСОБА_3 », внесено зміни в указане рішення, виклавши пункт 1 у наступній редакції: «Надати ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність земельних ділянок загальною площею 1,3678 га, а саме площею 0,4500 га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах населеного пункту                  с. Перемилів Гусятинського району Тернопільської області».
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального              кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень                  Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін                       до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
 
У частині першій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. 
 
Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 
 
Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст з поміж іншого належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. (частина перша статті 116 ЗК України).
 
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
 
Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
 
Вказане свідчить, що відповідна рада за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії, а саме: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у його наданні, з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.
 
Перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому зобов`язує орган місцевого самоврядування у випадках прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.
 
При цьому позивач не навела підстав для визнання оскаржуваного рішення сільської ради незаконним, оскільки у Перемилівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області не було законних підстав       для відмови в наданні відповідачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою.
Таким чином, прийняття цього рішення не свідчить про порушення цивільних прав позивача за відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки перелік таких підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
 
Крім того, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом.
 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 грудня 2013року у справі № 21-358а13 і від 07червня           2016 року у справі № 21-1391а16, а також Верховним Судом у постановах           від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17 і від 25 вересня 2019 року у справі № 145/693/16-ц.
 
Посилання заявника на те, що органом місцевого самоврядування попередньо вже приймались рішення щодо передачі земельних ділянок безоплатно у власність ОСОБА_3 не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення, оскільки, реалізувавши своє право на безоплатну приватизацію (отримавши у користування) земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства у розмірі 0,4 га (не більше 0,6 га) відповідно до положень ЗК України, відповідач має право на збільшення земельної ділянки у межах норм, установлених статтею 121 ЗК України, для ведення особистого селянського господарства.
 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-228цс14.
 
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
 
Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
 
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
 
Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
 
При цьому, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , посилалася на те, що вона звернулась до суду для захисту як своїх прав та законних інтересів, так і територіальної громади, членом якої вона є. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів порушення її прав та законних інтересів внаслідок прийняття оскаржуваного рішення і того, що ОСОБА_1 уповноважена звертатися до суду в інтересах територіальної громади.
 
Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував. 
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

 
Керуючись статтями 396, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  залишити без задоволення.
 
Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня      2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Н. Ю. Сакара
 
О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян