П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6602/19	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного  суду  від  24 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси про відмову взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи,   зобов`язавши на підставі поданої заяви та документів внести необхідну інформацію про нього до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб;
- зобов`язати відповідача видати позивачу довідку за формою згідно з додатком, затвердженою  постановою КМУ від 01.10.2014 року №509.
В обґрунтування позову зазначено, що відмова пенсійного органу у наданні довідки про взяття його на облік, як внутрішньо переміщену особу, є незаконною, оскільки він має право на отримання такого статусу. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного  суду  від  24 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 17.09.2019 року № 64179-О, яким позивачеві  відмовлено  у видачі довідки про взяття його на облік, як внутрішньо переміщену особу та зобов`язав відповідача видати таку довідку, а також  внести до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб необхідну інформацію. В решті позову відмовив.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що   позивач підпадає під визначення внутрішньо переміщеної особи, а відтак відповідач безпідставно відмовив йому у видачі відповідної довідки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невірне застосування норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради просить скасувати таке рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що причиною відмови позивачу у видачі довідки про взяття його на облік, як внутрішньо переміщену особу, стало ненадання останнім доказів здобуття певного освітньо-кваліфікаційного рівня на території тимчасово окупованих територій. Вважає, що причиною переміщення позивача до м. Одеси є навчання в Одеському національному університеті І.І. Мечникова. 
Кононенко М.С. не скористався правом на подання відзиву до апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу та документами, передбаченими п.3-4 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509.
17 вересня 2019 року Управлінням прийнято рішення №64179-0, яким позивачу відмолено у задоволення його заяви, з посиланям на відсутність обставин, що спричинили внутрішнє переміщення.
Законність такого рішення є предметом спору у даній справі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами,  перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Згідно зі ст.2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 7, 10 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника (далі - заявник).
Разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.
У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.
Заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо  відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону.
Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Як вбачається з рішення Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 17.09.2019 року №64179-О,  за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів встановлено, що 28.08.2019 року заявник перемістився до          м. Одеси АДРЕСА_1 , у зв`язку з початком навчанням в Одеському національному політехнічному університеті ім. І.І. Мечникова, однак йому відмовлено у видачі довідки про взяття на облік, як внутрішньо переміщену особу, у зв`язку з відсутністю обставин, що спричинили внутрішнє переміщення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно даних довідки про реєстрацію місця проживання №289/12-09 від 09.07.2019 року та витягу є Єдиного державного демографічного реєстру, останнім зареєстрованим та фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .
Враховуючи, що м. Марїнка знаходиться в безпосередній близькості від лінії зіткнення, на якій з 2014 року по даний час проводиться операція об`єднаних сил, судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що ОСОБА_1 підпадає під визначення внутрішньо переміщеної особи, а отже має право на отримання довідки про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи.
Судова колегія при цьому зазначає, що такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 22.11.2018р. (справа №637/344/17).
Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку судової колегії, Управління соціального захисту населення в Приморському районі Одеської області Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради не надав жодних доказів у підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного рішення, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.
Інші наведені апелянтами доводи не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування чи зміни.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до  ст. 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду  без змін.
Враховуючи, що вказана справа належить до категорії незначної складності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у учасників справи права на касаційне оскарження такого рішення.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного  суду  від  24 січня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.    Скрипченко В.О.