КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
24 вересня 2020 року                                                                                              м. Київ
                                                                                                     
Справа №757/104/19-ц
                                                                  Апеляційне провадження № 22-ц/824/9642/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:             судді-доповідача:                 Соколової В.В.
суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
за участю секретаря             Дроздової Ж.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Печерського районного суду м. Київ ухваленого під головуванням судді Матійчук Г.О. 11 липня 2019 року у м. Києві, дата складання повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
 
В С Т А Н О В И В
 
У січні 2019 року представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова А.В. від 13 липня 2018 року №42054085, №42055660, №42055765, №42055728 про відмову у державній реєстрації прав і їх обтяжень, а також зобов`язати його внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про іпотеку на земельні ділянки: кадастровий номер: 3221086300:05:003:0350; кадастровий номер: 3221086300:07:003:0138 та заборону на нерухоме майно земельні ділянки: кадастровий номер: 3221086300:05:003:0350, кадастровий номер: 3221086300:07:003:0138, які розташовані на території Новозаліської сільської ради Бородянського району Київської області.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 грудня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» помилково видав лист №19/12/12 про вивільнення з іпотеки та зняття заборони на відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , 14 березня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим №392 у зв`язку з припиненням іпотечного договору. На підставі вищевказаного листа і доданого до нього відповідного пакету документів відповідачем 20 грудня 2012 року було вилучено обтяження про заборону та предмети іпотеки. 10 липня 2018 року, після виявлення своєї помилки, позивач звернувся до відповідача із заявою №5053 про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про заборону та іпотеку на земельні ділянки. Однак, нотаріус безпідставно відмовив у вчинені даної реєстраційної дії.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Київ від  11 липня 2019 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем було надано відповідачу неповний пакет документів, що позбавило відповідача можливості встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно  та їх обтяження, у зв`язку з чим позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Суд вважав таку відмову нотаріуса правомірною.
 
Не погодилось із зазначеним судовим рішенням ПАТ «Дельта Банк», представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, та з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вказує на те, що судом першої інстанції не з`ясовано у відповідача які саме документи або відомості, подані позивачем, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Зазначає, що суд формально послався на п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень». Також зазначає, що ними відповідно до законодавства та порядку були подані всі необхідні документи для державної реєстрації прав. На підставі викладеного просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
 
Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому їх неявка, згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
 
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.
 
Судом встановлено, що 14 березня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір (зареєстрований в реєстрі №392), за умовами якого ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором передала, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв в іпотеку дві земельні ділянки, розташовані на території Новозаліської сільської ради, Бородянського району, Київської області, кадастровий номер: 3221086300:05:003:0350 та кадастровий номер: 3221086300:07:003:0138 (а.с.10-17).
На виконання умов іпотечного договору, 14 березня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. зареєстровано заборону на нерухоме майно та іпотеку (обтяження № 122740447, № 1227404472, № 122740446, № 122740442).
20 грудня 2012 року на підставі листа ПАТ «Дельта Банк» від 19 грудня 2012 року, в якому повідомлялось про припинення дії іпотечного договору, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. були вилучені обтяження про заборону та іпотеку зазначених земельних ділянок (а.с.19-26).
В ході здійснення процедури ліквідації та додаткової перевірки заставного майна ПАТ «Дельта Банк», ліквідаційною комісією було виявлено, що позивач помилково подав відповідачу лист від 19 грудня 2012 року № 19/12/12 про вивільнення з іпотеки та зняття заборони на відчуження нерухомого майна (протокол засідання робочої комісії від 17 січня 2017 року № 79) (а.с.27, 28).
На виконання зазначеного протоколу та на підставі діючого Іпотечного договору від 14 березня 2012 року, позивач 10 липня 2018 року звернувся до відповідача із заявою про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про заборону та іпотеку вищезгаданих земельних ділянок.
Відповідач рішенням від 13 липня 2018 року відмовив позивачу у здійсненні  державної реєстрації прав та їх обтяжень №42054085, №42055660, № 42055765, №42055728, посилаючись на те, що подані позивачем документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.с.29-39).
 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до ч.1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.
Згідно з п.2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовим є спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17 викладено  наступний правовий висновок.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він зумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.
Публічно-правовим вважається, зокрема спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб'єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема, між двома суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб'єкта, а останній, відповідно, зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.
 
У Постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 643/8994/1 Верховний Суд вказав  на те, що основними ознаками публічно-правового спору є наявність сторони - особи, що здійснює публічно владні функції, та особливого предмета спору, що виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою особою передбачених законом функцій.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
До  компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
 
Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.
Відповідність поданих документів встановленим вимогам законодавства ( ст. 47 цього ж Закону)
Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для її вчинення. При цьому відмова здійснюється незалежно від підстав неподання зазначених відомостей чи документів. Тобто подання відомостей і подання документів необхідно розглядати окремо одне від одного. Зокрема, не всі відомості, що надаються для вчинення нотаріальної дії, містяться саме в документах. В окремих випадках правомірним є подання їх навіть в усному порядку.
У разі відмови особи надавати відомості чи документи, необхідні для вчинення дії, нотаріус зобов`язаний відмовити в її вчиненні невідкладно.
Згідно із ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. 
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з ч.1 ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п.1 ч.1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
В силу ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст.ст. 255, 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст.ст.19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору
 
З наведених обставин даної справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» оскаржує дії приватного нотаріуса, щодо відмови у вчиненні реєстраційних дій, тобто дії нотаріуса, як державного реєстратора. Позивач стверджує, що нотаріус неправомірно відмовив у вчиненні нотаріальної дії, вказуючи на те, що подані позивачем документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки ним були подані всі необхідні документи. Тобто, позивач фактично оскаржує процедурні дії відповідача. При цьому позивач не ставить перед судом питання про наявність у нього цивільного права - прав іпотекодержателя, що виникло на підставі цивільно-правової угоди, не залучає до участі у справі і сторону такої угоди, він обґрунтовує свої вимоги виключно з точки зору додержання процедури вчинення реєстраційної дії, яка врегульована положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від  25 грудня 2015 року.  
А тому апеляційний суд приходить до висновку, що розгляд цієї справи пов`язаний з захистом публічних прав позивача, та спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, і віднесений до компетенції адміністративного суду відповідно до вищезазначених вимог закону.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.
В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Отже враховуючи, що спір має публічно-правовий характер, віднесений до компетенції адміністративного суду, правильним в цій справі є закриття провадження з вищенаведених мотивів. 
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не дослідив належним чином питання юрисдикції спору, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку щодо розгляду справи по суті.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі. Оскільки позивач та відповідач мають зареєстроване  місцезнаходження у м. Києві, то справа є підсудною Окружному адміністративному суду м. Києва.
 
Керуючись ст. ст. 255, 256, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
          
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Київ від 11 липня 2019 року - скасувати. 
Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - закрити.
Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи має відбуватися в порядку адміністративного судочинства. Апеляційний суд також роз`яснює позивачу про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко 
 
Н.В. Поліщук