УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(про залишення позову без розгляду)
24 червня 2020 року 
Київ
справа №9901/277/19
адміністративне провадження №П/9901/277/19
Верховний Суд у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача: Васильєвої І.А., 
Суддів: Гусак М.Б., Пасічник С.С., Хохуляк В.В., Юрченко В.П.,
При секретарі судового засідання: Томах О.О.,
учасників справи:
представника позивача - Безуєвського Ю.М., 
представника відповідача - Гуцала Д.С.,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Служби зовнішньої розвідки України, - Меєр Н.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позов ОСОБА_1 до Президента України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача -Служба зовнішньої розвідки України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12.04.2019 року № 143/2019 року, поновлення на посаді, - 

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду з позовом до Президента України (далі - відповідач, Президент України), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 12.04.2019 року № 143/2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Першого заступника Голови Служби зовнішньої розвідки України»;

- поновити його на посаді Першого заступника Голови Служби зовнішньої розвідки України з 13.04.2019 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що у період з 08 по 22 квітня 2019 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні у зв`язку із загальним захворюванням та тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується листком непрацездатності серії АДХ № 045995 від 08.04.2019 року. Про звільнення з посади Першого заступника Голови Служби зовнішньої розвідки України на підставі Указу Президента України від 12.04.2019 року № 143/2019 він дізнався 23.04.2019 року, прибувши для подальшого виконання службових обов`язків до Служби зовнішньої розвідки України. З Указом Президента він ознайомився в той же день 23.04.2019 року в мережі Інтернет на офіційному сайті Президента України. У подальшому, Указ Президента України був опублікований 03.05.2019 року в Офіційному віснику Президента України.

Також він зазначив, що спірні відносини регулюються нормами трудового законодавства, зокрема ч. З ст. 40 КЗпП України, відповідно до якої звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається. Крім того, відповідно до ч. З ст. 6 Закону України «Про службу зовнішньої розвідки України», Перший заступник Голови та заступники Голови Служби зовнішньої розвідки України призначаються на посаду і звільняються з посади Президентом України за поданням Голови Служби зовнішньої розвідки України.

Всупереч вимогам Закону України «Про службу зовнішньої розвідки України» оскаржуваний Указ виданий за відсутності відповідного подання Голови Служби зовнішньої розвідки України, а звільнення у період тимчасової непрацездатності без дотримання встановленої законом процедури є порушенням вимог Конституції України та наведених положень ч. З ст. 40 КЗпП. У зв`язку з викладеним, Указ Президента України від 12.04.2019 року № 143/2019 є протиправним та підлягає скасуванню. Порушені права позивача повинні бути відновленими у передбачений законом спосіб, шляхом поновлення на посаді Першого заступника Голови Служби зовнішньої розвідки України з дня незаконного звільнення (т. 1 арк. справи 1-4).

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху, зокрема для надання позивачем на виконання вимог статті 123 КАС України заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, оскільки в тексті позовної заяви позивач хоча і обґрунтовує поважність причин звернення з позовом поза межами строку, разом з тим прохальна частина позову не містила клопотання про його поновлення.

Вимоги ухвали були виконані представником позивача, внаслідок чого колегією суддів ухвалою від 13 червня 2019 року поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження у справі (т. 1 арк. справи 31-34).

08.07.2019 року на адресу суду представником відповідача надісланий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого відповідач зазначив, що на момент видання Президентом оскаржуваного Указу посада Голови Служби зовнішньої розвідки України була вакантною, у зв`язку зі звільненням з посади Голови Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_9, що підтверджується Указом Президента України від 13 березня 2019 року № 73.

Оскільки загальне керівництво Службою зовнішньої розвідки України та призначення Президентом України її безпосереднього керівництва є конституційними повноваженнями глави держави (стаття 106 Конституції України), ОСОБА_1 правомірно звільнено без подання Голови Служби зовнішньої розвідки України (зокрема за відсутності відповідної особи на цій посаді). Крім цього відповідач додатково зазначив, що не можуть бути прийнятими посилання позивача на порушення норм Кодексу законів про працю України, оскільки трудові відносини між позивачем та відповідачем відсутні. 

Враховуючи викладене, Президент України під час видання оскаржуваного Указу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. З огляду на викладене просив суд відмовити в задоволенні позову (т. 1 арк. справи 44-46).

Ухвалою суду від 9 жовтня 2019 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Службу зовнішньої розвідки України (т.1 арк. справи 79-81).

У надісланому на адресу суду 8 листопада 2019 року відзиві на позов Служба зовнішньої розвідки України зазначила про сумнівність доводів позивача про ознайомлення з Указом про звільнення тільки після виходу з лікарняного 23.04.2019 року, оскільки позивач мав можливість ознайомитися з текстом зазначеного Указу з Офіційного сайту Президента України, який, за його ж словами, є загальнодоступним дотепер. Крім того, інформація щодо видання Президентом України цього Указу була висвітлена в засобах масової інформації в неділю 14.04.2019 року під час трансляції дебатів між Президентом України ОСОБА_4 та його опонентом ОСОБА_3 на НСК «Олімпійський» напередодні виборів (зокрема, відповідаючи на запитання журналістів стосовно Першого заступника Голови СЗРУ ОСОБА_1 , ОСОБА_4 повідомив, що 12 квітня 2019 року звільнив ОСОБА_1 з посади Першого заступника Голови СЗРУ). З огляду на викладене, позивач повинен був дізнатися про Указ Президента України від 12.04.2019 року № 143 ще 14.04.2019 року. Просили в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник Служби зовнішньої розвідки України підтримала надані пояснення та просила позов залишити без розгляду внаслідок пропуску строку звернення до суду. 

Представник позивача заперечував проти заявленого клопотання, наполягаючи на тому, що про існування спірного Указу ОСОБА_1 дізнався 23.04.2019 року. 

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про залишення позову без розгляду та пояснив, що дійсно позивач повинен був дізнатися про своє звільнення з посади з офіційного сайту Президента України, оскільки Указ від 12 квітня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 був розміщений на цьому сайті з 15 квітня 2019 року, а також під час проведення дебатів 14 квітня 2019 року, які транслювались по телебаченню (де Президент ОСОБА_4 повідомив про звільнення ОСОБА_1 12 квітня 2019 року). Крім цього зазначив, що після проведення дебатів інформація про звільнення ОСОБА_1 з посади була неодноразово висвітлена в новинах в мережі інтернет. До того ж посилався на те, що індивідуальні акти Президента України можуть не публікуватись і набирають чинності з моменту їх видання. Оскільки Указ про звільнення є чинним з 12 квітня 2019 року, а посада позивача зобов`язує останнього бути обізнаним про свій службовий стан, зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду є неповажними. Крім цього, показання свідка надані в судовому засіданні ще раз підтверджують, що дізнавшись про своє звільнення ОСОБА_1 замість того, щоб одразу оскаржити Указ про звільнення пішов у відпустку, що свідчить про відсутність об`єктивно непереборних обставин для вчасного звернення до суду з позовом.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 повідомив суду, що станом на квітень 2019 року проходив службу в СЗРУ в апараті Голови і займав посаду помічника Першого заступника Голови СЗРУ ОСОБА_1 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 вийшов з лікарняного та був ознайомлений з Указом про звільнення. Після чого запропонував підготувати рапорт про його відпустку.

Колегія суддів, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази встановила наступне.

Указом Президента України від 31.07.2018 № 225/2018 ОСОБА_1 призначений на посаду першого заступника Голови Служби зовнішньої розвідки України (том 1 арк. справи 5).

Указом Президента України від 12 квітня 2019 року № 143/2019 ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника Голови Служби зовнішньої розвідки України (том 1 арк. справи 6).

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. 

Визначені процесуальним законом строки, про які зазначено вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо він дійсно зацікавлений у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а його спір вирішено. Строк звернення до суду для такої категорії спорів доволі стислий - один місяць, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк з одного боку має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист, з іншого боку - є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби.

Підсумовуючи зазначене, реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, зокрема в спорах, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

Отже строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на тому, що про порушення свого права на проходження публічної служби ОСОБА_1 дізнався 23.04.2019 року. Отже початком перебігу місячного строку звернення до суду є 23.04.2019 року.

Разом з тим, представник відповідача та третьої особи наполягали на тому, що позивач повинен був дізнатися про порушення його прав 15.04.2019 року, тобто з часу розміщення Указу на офіційному сайті Президента України.

Так, частиною третьою статті 106 Конституції України встановлено, що Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини 3 статті 7 Указу Президента України від 10 червня 1997 року N 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» (далі - Указ № N 503/97) акти Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають  чинності  з  моменту  їх  прийняття. 

Крім того, згідно з інформацією з Офіційного вебпорталу Верховної Ради України, Указ чинний з 12.04.2019 року, та відповідно до наданих в судовому засіданні представником відповідача відомостей з Офіційного інтернет-представництва Президента України, Указ був розміщений на веб-сайті та доступний для перегляду з 15 квітня 2019 року о 20:45:05 год. (том 1 арк. справи 136-137).

Отже у даному випадку прийнятий відповідачем Указ від 12 квітня 2019 року був належним чином розміщений на офіційному сайті Президента України з 15 квітня 2019 року, тому про порушення зазначеним Указом своїх прав, позивач повинен був дізнатися саме з дати розміщення на офіційному сайті.

До того ж, суд вважає слушними посилання представників відповідача та третьої особи, що про звільнення з посади позивач також міг дізнатися під час трансляції дебатів, проведених 14.04.2019 року між Президентом України ОСОБА_4 та його опонентом ОСОБА_3 на НСК «Олімпійський» напередодні виборів. В судовому засіданні був досліджений відеозапис трансляції дебатів, наданий суду на електронному носії представником третьої особи (т.1 арк. справи 161).

Крім цього, як вказувалось судом вище, в окремих випадках акти Президента України можуть бути офіційно оприлюднені через телебачення і радіо. 

До того ж, відповідно до вимог частини 3 статті 62 Закону України «Про вибори Президента України» теледебати за рахунок коштів Державного бюджету України транслюються на Першому Національному каналі Національної телекомпанії України та Першому каналі Національної радіокомпанії України, а також можуть безкоштовно транслюватися іншими каналами мовлення. Такий цикл передач може транслюватися виключно в прямому ефірі. 

Статтею 10 Закону «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» від 23 вересня 1997 року № 539/97-ВР передбачено, що обов`язковому висвітленню в аудіовізуальних засобах масової інформації підлягають, зокрема участь Президента України в офіційних заходах, що проводяться в державі; видані Президентом України укази і розпорядження.

Як вказувалось судом вище, ОСОБА_4 не тільки був прийнятий 12 квітня 2019 року Указ про звільнення ОСОБА_1 з посади, який є чинним з дня його прийняття, а ще й висвітлено в засобах масової інформації про звільнення ОСОБА_1 з посади під час дебатів. Отже з часу трансляції дебатів, тобто з 14 квітня 2019 року інформація про звільнення ОСОБА_1 стала загальновідомою, тобто такою, яка може бути відома широкому колу людей, а з 15 квітня 2019 року Указ про звільнення ОСОБА_1 був розміщений на офіційному сайті Президента України.

Процесуальна поведінка позивача з часу розміщення Указу на Офіційному сайті Президента України (15.04.2019 року) та з часу доведення Указу Службою зовнішньої розвідки України до відома (23.04.2019 року - припинення амбулаторного лікування) свідчить про відсутність зацікавленості позивача в реалізації права на захист у найкоротшій термін.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами представників відповідача та третьої особи, що посада і статус позивача, зобов`язувала останнього відслідковувати інформацію з офіційних джерел, яка впливає, або змінює його службове становище. 

До того ж, навіть знаходження на амбулаторному лікуванні з 08.04.2019 року по 22.04.2019 року не могло завадити останньому звернутись до суду у встановлений законом строк. При цьому позов поданий до суду саме представником позивача, а не особисто позивачем. Отже не є виправданими обумовлення поважності причин пропуску строку звернення до суду лікарняним позивача, оскільки в подальшому позов подав його адвокат.

Відповідно до ч. 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже позов слід залишити без розгляду, оскільки позивачем не надані суду належні та допустимі докази з обумовленням поважних причин, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з цим позовом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 240, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Президента України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Служба зовнішньої розвідки України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12.04.2019 року № 143/2019 року, поновлення на посаді залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала Верховного суду набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала у повному обсязі складена 01 липня 2020 року.

Головуючий суддя                                               Васильєва І.А.

Судді:                                                                         Гусак М.Б.

                                                                                   Пасічник С.С.   

                                                                                   Хохуляк В.В.
                                                                                       
                                                                                   Юрченко В.П.