Ухвала
01 жовтня 2020 року
м. Київ
Справа № 175/3546/14-к
Провадження № 13-82зк20
Суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 , перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016  року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровського області від 14 грудня 2016 року та ухвали Верховного Суду від 12 липня 2018 року з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, 
УСТАНОВИЛА:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст.  364 Кримінального кодексу України (далі - КК) і на підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточно визначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та  адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та  організаціях будь-якої форми власності строком на 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року вказаний вирок залишено без змін.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у  складі Верховного Суду від 12 липня 2018 року вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровського області від 14 грудня 2016 року щодо ОСОБА_2 змінено. 
Постановлено вважати ОСОБА_2 засудженим за: ч. 4 ст. 190 КК до  покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 364 (в редакції Закону України № 270-VI від 15 квітня 2008 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з  позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим  строком на 8 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та  адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та  організаціях будь-якої форми власності строком на 2 роки з конфіскацією всього належного йому майна.
16 липня 2020 року за заявою ОСОБА_2 . Європейським судом з прав людини (далі – ЄСПЛ) у справі «Касьяненко проти України» встановлено порушення Україною п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист права людини та  основоположних свобод (далі – Конвенція).У зв`язку з цим ЄСПЛ ухвалив cтягнути 3000 євроз держави на користь заявника відшкодування моральної та  матеріальної шкоди.
30 вересня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_2 про скасування судових рішень у зв`язку із встановленням ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Скаржник просить скасувати вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровського області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Верховного Суду від  12 липня 2018 року й закрити справу.
Посилаючись на вимоги статей 10, 12, 13 Закону України «Про виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» засуджений просить виправити судові помилки та неправильність здійснення правосуддя у  кримінальній справі щодо нього.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 462 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), приходжу до висновку про  необхідність залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, є виключною обставиною.
Частиною 5 ст. 33 вказаного Кодексу передбачено, що кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється з підстави, визначеної п. 2 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, - Великою Палатою Верховного Суду (далі – Велика Палата).
Заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами повинна відповідати вимогам до її форми та змісту, встановленим ч. 2 ст. 462 КПК, та  містити, зокрема, обґрунтування з посиланням на обставини, що  підтверджують наявність виключних обставин, та зміст вимог до суду особи, яка подає заяву. У такій заяві має бути зазначено найменування суду, до якого вона подається (п. 1 ч. 2 ст. 462 вказаного Кодексу).
У порушення ч. 1 ст. 462 КПК засуджений подав до суду касаційну скаргу, а не заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII. Згідно з цим Законом та відповідно до Глави 34 КПК заява про перегляд судових рішень за виключними обставинами може бути подана до Великої Палати.
Проте, всупереч вказаному нормативному врегулюванню засуджений адресував касаційну скаргу Верховному Суду України і не зазначив, якими нормами КПК передбачено перегляд судових рішень за виключними обставинами не Великою Палатою.
Крім того, на обґрунтування своєї позиції про необхідність перегляду постановлених щодо нього судових рішень, засуджений посилається на рішення ЄСПЛ «Касьяненко проти України» від 16 липня 2020 року, у якому констатовано порушення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю кримінального провадження щодо ОСОБА_2 .
При цьому, в касаційній скарзі не зазначено, як встановлені ЄСПЛ порушення вплинули на загальну справедливість судового розгляду і ухвалених судових рішень. Це свідчить про відсутність у скарзі обґрунтування з посиланням на  обставини, що підтверджують наявність виключних обставин (п. 5 ч. 2 ст. 462 КПК).
Окремо слід зазначити, що хоча ОСОБА_2 як на підставу для перегляду постановлених щодо нього судових рішень зазначає рішення ЄСПЛ «Касьяненко проти України» від 16 липня 2020 року, проте, наводить аргументи, які  зводяться до його незгоди  із постановленими  щодо нього судовими рішеннями.
Також вимоги у касаційній скарзі про скасування судових рішень та закриття справи не узгоджуються з положенням статті 467 КПК щодо рішень, які може ухвалити Верховний Суд за результатами перегляду судового рішення за  виключними обставинами.
Крім того, до заяви долучається клопотання про витребування копії рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, в органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подала заяву.
Перевіряючи подані на адресу Суду матеріали на дотримання зазначених вимог процесуального закону, встановлено, що скаржник не порушує питання про  витребування копії рішення ЄСПЛ «Касьяненко проти України» від 16 липня 2020 року, посилання на яке міститься в поданій касаційній скарзі, та не долучає відповідного клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за  виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК.
Зазначені недоліки касаційної скарги про перегляд судового рішення за  виключними обставинами позбавляють можливості вирішити питання про  відкриття провадження, і є підставою для залишення касаційної скарги без  руху та надання скаржникові строку для усунення зазначених недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 429, 462, 464 КПК, 
УХВАЛИЛА:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровського області від 14 грудня 2016 року та ухвали Верховного Суду від 12 липня 2018 року щодо нього за  виключними обставинами залишити без руху і встановити йому строк для  усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі, якщо недоліків не буде усунуто у встановлений строк, касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя Великої Палати
Верховного Суду                                                                                                  ОСОБА_1