ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 753/2235/19                                                      Суддя першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Губської Л.В., Епель О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:
- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві поновити нарахований і встановлений відповідно до діючого законодавства України на 08.03.2017 рік основний розмір пенсії ОСОБА_1 у сумі 12   745,40 грн. з метою відновлення в пенсійній справі ОСОБА_1 відповідного запису щодо нарахування і встановлення згідно діючого законодавства України основного розміру пенсії у сумі 12   670,58 грн. плюс доплата за понаднормовий стаж - 74,82 грн., всього 12   745,40 грн., що і було зафіксовано у пенсійній справі ОСОБА_1 ;
- здійснення відповідно до Закону України виплати різниці за період часу з 01.01.2018 року по 01.03.2019 року між встановленим ОСОБА_1 основним розміром пенсії (12   745,40 грн.) і фактично виплаченої щомісячної суми 10   740,00 грн., що за станом на 01.03.2019 року складає 28   075,60 грн.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19.03.2019 року справу передано на розгляд за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2020 року позов задоволено частково - зобов`язано ГУ ПФ в м. Києві вчинити дії щодо виплати пенсії ОСОБА_1 в раніше встановленому розмірі, а саме: 12  745,40 грн., без обмеження її максимальним розміром, та здійснити виплату заборгованості, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01.01.2018 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 01.01.2018 року у ОСОБА_1 виникло право на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром, позаяк такі обмеження діяли до 31.12.2017 року.
Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що застосування ГУ ПФ в м. Києві коефіцієнту страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% при перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017 року відповідало вимогам законодавства. Крім того, підкреслив, що вимога про зобов`язання Відповідача здійснити виплату Позивачу заборгованості за період з 01.01.2018 року по 01.03.2019 року в сумі 28  075,60 грн. задоволенню не підлягає, оскільки в іншому випадку допускається втручання у дискреційні повноваження державного органу, що не узгоджується із завданням адміністративного судочинства. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, оскільки розмір пенсії ОСОБА_1 після перерахунку 01.10.2017 року зменшився, то її виплата правомірно здійснювалася у попередньому розмірі - 10  740,00 грн., по-друге, вказуючи у резолютивній частині чіткий розмір пенсії, який належить виплачувати Позивачу, суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження Відповідача, по-третє, зменшення величини оцінки одного року страхового стажу не суперечить нормам європейського і національного законодавства, по-четверте, стягуючи з ГУ ПФ в м. Києві витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, Окружний адміністративний суд міста Києва залишив поза увагою вичерпний перелік напрямків використання коштів органами Пенсійного фонду України.
Після усунення визначених в ухвалі від 18.05.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ в м. Києві.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ в м. Києві та з 08.03.2017 року отримував пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та становив до виплати 10  740,00 грн., який складався з: 12  380,37 грн. пенсії за віком, 62,35 грн. доплати за понаднормовий стаж, за вирахуванням 1  702,72 грн. з метою приведення у відповідність до максимальної величини (а.с. 66).
Крім того, матеріали справи свідчать, що після перерахунку пенсії з 01.10.2017 року розмір останньої становив до виплати 10  740,00 грн., який складався з: 12  670,58 грн. пенсії за віком, 74,82 грн. доплати за понаднормовий стаж, за вирахуванням 2  005,40 грн. з метою приведення у відповідність до максимальної величини (а.с. 93).
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в м. Києві із заявою, в якій просив здійснювати виплату їй пенсії у повному розмірі.
Листом від 22.01.2019 року №14082/02/Б-364 Відповідач повідомив Позивача про те, що розмір пенсії останнього до 01.10.2017 року, який належав до виплати, становив 10  740,00 грн. З 01.10.2017 року ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії у відповідності до вимог чинного законодавства із застосуванням оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% за правилами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» та визначено її розмір - 9  385,53 грн. без урахування доплати за понаднормовий стаж - 74,82 грн., який продовжується виплачуватися і з 01.01.2018 року з доплатою до попереднього розміру пенсії в сумі 1  279,65 грн. (а.с. 8).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 22 Конституції України, практики Європейського суду з прав людини та рішень Конституційного Суду України, а також ст. ст. 9, 10, 25, п. п. 4-3, 4-4 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, позаяк, починаючи з 01.01.2018 року норми закону щодо обмеження максимального розміру пенсії не діють.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Положеннями до ч. 1 ст. 9 Закону закріплено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно ч. 1 ст. 10 Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
Оцінюючи твердження суду першої інстанції про те, що коефіцієнт величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35% може бути застосовано виключно у випадку призначення пенсії у період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року, водночас, оскільки у межах спірних правовідносин не мало місце призначення нової пенсії, коефіцієнт величини оцінки одного року страхового стажу повинен застосовуватися у розмірі 1%, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно абз. до п. 4-3 Прикінцевих положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року, однак застосовується з 01.10.2017 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Згідно абз. 1 п. 4-4 Прикінцевих положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року, з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону врегульовано питання перерахунку призначених до 01.10.2017 року пенсій за Законом, який здійснюється органами Пенсійного фонду України самостійно. Водночас, приписами пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону регламентовано питання застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, виключно щодо призначення вперше пенсій у період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року. 
Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що оскільки, як вірно підкреслив суд першої інстанції, матеріали справи не містять доказів призначення Позивачу у період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року пенсії, то у Відповідача були відсутні правові підстави для застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.
Крім того, як було встановлено раніше, згідно протоколу ГУ ПФ в м. Києві від 11.05.2017 року №6354 (а.с. 66) станом на 08.03.2017 розмір пенсії ОСОБА_1 до виплати становив 10  740,00 грн., де: 12  442,72 грн. - розмір пенсії за віком; 62,35 грн. - доплата за понаднормативний стаж (5 років); (-) 1  702,72 грн. - розмір, що не виплачується з метою приведення пенсії у відповідність до максимальної величини.
У свою чергу, згідно розпорядження Відповідача від 11.01.2018 року №890200 (а.с. 93) вбачається, що розмір пенсії Позивача з 01.05.2017 року складав 12  745,40 грн., де: 12  670,58 грн. - основний розмір пенсії; 74,82 грн. - доплата за понаднормативний стаж (6 років).
Поряд з цим, зі змісту розпорядження Відповідача від 11.01.2018 року №890200 (а.с. 97) вбачається, що розмір пенсії Позивача з 01.01.2018 року складає 10  740,00 грн., де: 9  385,53 грн. - основний розмір пенсії; 74,82 грн. - доплата за понаднормативний стаж (6 років); 1  279,65 грн. - доплата до попереднього розміру пенсії.
Викладене, у свою чергу, свідчить, що внаслідок проведеного на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» перерахунку пенсії розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії зменшено з 12  745,40 грн. до 9  460,35 грн.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
При цьому на переконання суду апеляційної інстанції, розмір пенсії, на яку особа має право, визначається з огляду на її розмір, обрахований на підставі матеріалів пенсійної справи, а не виходячи з розміру пенсії, яку фактично вона отримувала з урахуванням положень законодавства в частині обмеження максимального розміру пенсії.
Так, у відповідності до ч. 3 ст. 27 Закону максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Тобто, до 31.12.2017 року розмір пенсії не міг перевищувати 10  740,00 грн.
Разом з тим, починаючи з 01.01.2018 року максимальний розмір пенсії визначається виходячи з прожиткового мінімуму, установленого для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2018 року - 1373 грн 00 коп., з 1 липня - 1435 грн 00 коп., з 1 грудня - 1497 грн 00 коп.
Відтак, максимальний розмір пенсії з 01.01.2018 року дорівнює 13  730,00 грн., з 01.07.2018 року - 14  350,00 грн., з 01.12.2018 року - 14  970,00 грн.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 у відповідності до п. 4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону мав право на виплату пенсії у межах максимально встановленого ч. 3 ст. 27 Закону розмірі - 12  745,40 грн., починаючи з 01.01.2018 року, а відтак проведення йому виплати пенсії з вказаної дати у розмірі 10  740,00 грн. перебувало поза межами правового поля. При цьому, з огляду на вищевикладені положення ч. 3 ст. 27 Закону, суд першої інстанції вірно підкреслив, що підстави для виплати Позивачу пенсії у більшому ніж 10  740,00 грн. розмірі, за період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року були відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми п. п. 4.3, 4.4 Прикінцевих положень Закону в частині застосування величини оцінки одного року страхового стажу 1% замість 1,35% при перерахунку пенсії за віком з 01.10.2017 року. Крім того, оскільки внаслідок такого перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 було зменшено з 12  745,40 грн. до 9  385,53 грн., то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві провести виплату ОСОБА_1 пенсії, виходячи з її розміру до перерахунку - 12  745,40 грн., починаючи з 01.01.2018 року.
Посилання Апелянта на те, що, визначаючи чіткий розмір належної до виплати Позивачу пенсії, суд першої інстанції допустив втручання у дискреційні повноваження територіального органу Пенсійного фонду України, судова колегія вважає помилковим, позаяк зазначений в оскаржуваному рішенні суду розмір пенсії - 12  745,40 грн. самостійно обрахований ГУ ПФ в м. Києві.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що у постановах у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14 було наголошено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Щодо доводів Апелянта про безпідставне стягнення судового збору варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Відтак посилання Відповідача на необґрунтованість стягнення судового збору за рахунок його бюджетних асигнувань є безпідставними.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 29» липня 2020 року.