УХВАЛА

24 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 160/2339/20
адміністративне провадження № К/9901/22564/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Губської О.А.,
суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №160/2339/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати позивачу ОСОБА_1 при звільненні з військової служби та виключенні з 04.09.2019 р. зі списків особового складу та невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України внести зміни та доповнення до п. 2 підпункту 2.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 04.09.2019 року №186 (по стройовій частині) щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження служби старшиною ОСОБА_1 (Г-016441), який здав справи і обов`язки за посадою контролера (стрільця), без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, без оподаткування суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час проходження військової служби в Збройних Силах України позивач не отримував належним чином необхідне йому речове майно. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно є протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року по справі №160/2339/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на підставі заяви від 26.12.2019 року, поданої після звільнення ОСОБА_1 ; у задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року – без змін.
Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивачем до Верховного Суду подано касаційну скаргу.
У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить:
-    скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №160/2339/20 повністю;
-    скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та зобов`язання Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на підставі заяви від 26.12.2019 року;
-   направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати позивачу ОСОБА_1 при звільненні з військової служби та виключенні з 04.09.2019 р. зі списків особового складу та невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України внести зміни та доповнення до п. 2 підпункту 2.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 04.09.2019 року №186 (по стройовій частині) щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження служби старшиною ОСОБА_1 (Г-016441), який здав справи і обов`язки за посадою контролера (стрільця) (Іпн: НОМЕР_2 ), без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору; стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, без оподаткування суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
Відповідно до частини 3  статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України  провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою  статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
В свою чергу, відповідно до пункту другого частини п`ятої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України  для цілей цього  Кодексу  справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні  Закону України «Про запобігання корупції»  займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень вбачається, що предмет розгляду даної справи стосується невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. 
Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України  у системному зв`язку з положеннями  статті 50 Закону України «Про запобігання корупції»  не встановлено.
Доводи касаційної скарги про наявність підстав для касаційного оскарження, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України щодо фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики, відхиляються Верховним Судом, оскільки аргументи заявника зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів попередніх інстанцій.
Разом з тим, питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
Отже, зміст вказаних норм та аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України.
Крім того, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 29 серпня 2019 року по справі №2040/7697/18 не можуть братись до уваги, оскільки у справі № 2040/7697/18 оскаржувалось рішення про відмову у наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, та виплати компенсації за неотримане речове майно, а у даній справі, як встановив суд першої інстанції та з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, фактично спору про наявність у позивача права на нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно не існує, а спір існує з питання дотримання позивачем процедури подачі заяви на отримання відповідної довідки та отримання компенсації за неотримане речове майно. 
Як було зазначено судом апеляційної інстанції, факт того, що на момент винесення наказу від 04.09.2019 року №168 позивачем не подавалось рапорту (заяви) про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, також, свідчить про відсутність підстав і для внесення змін та доповнень до п. 2 підпункту 2.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 04.09.2019 року №186 (по стройовій частині) щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження служби старшиною ОСОБА_1 , що, у свою чергу, свідчило про відсутність підстав для задоволення такої позовної вимоги.
Отже, приймаючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів, відновили порушене право позивача шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на підставі заяви від 26.12.2019 року, поданої після звільнення позивача.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи те, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, передбачені пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  виняткові обставини відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
На підставівикладеного, керуючисьстаттями 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №160/2339/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неїматеріаламинаправитиособі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	А. Г. Загороднюк	
 	В. М. Соколов