Ухвала
Іменем України

04 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 203/1129/20
провадження № 61-10975ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Арутюняна Ернеста Бабкеновича, заінтересована особа - ОСОБА_2 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною скаргою, в якій просила відстрочити виконання постанови державного виконавця від 19 лютого  2019 року № 55009109; скасувати постанову державного виконавця від 19 лютого  2019 року № 55009109 про поновлення вчинення виконавчих дій.
 
Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що 15 січня 2020 року отримала постанову державного виконавця про поновлення вчинення виконавчих дій від 19 грудня                   2019 року по справі № 203/4115/14-ц у виконавчому провадженні № 55009109. Поновлення виконавчих дій відбулося на підставі заяви ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності від 11 жовтня 2017 року, видана приватним нотаріусом           Коновал З. Ф. на ім`я ОСОБА_4 та дійсна до 11 жовтня 2018 року, зареєстрована в реєстрі за № 3644. За цих обставин вона не мала можливості виконати рішення Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2017 року в добровільному порядку. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила скаргу задовольнити.
 
Кіровський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 01 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 червня           2020 року скаргу залишив без розгляду.
 
23 липня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Кіровського районного суду                    м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення постановлені з порушенням норм процесуального права, зокрема, про порушення своїх прав вона дізналася після ознайомлення з матеріалами справи № 203/231/20, а саме -                28 лютого 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Згідно з пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
 
Частиною другою статті 449 ЦПК України визначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
 
Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти такі обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасно звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
 
Судами встановлено, що оскаржувану постанову державного виконавця ОСОБА_1 отримала  15 січня 2020 року, проте, скарга подана через канцелярію суду, згідно зі штемпелем вхідної кореспонденції, 30 березня 2020 року. Будь-яких клопотань про поновлення строку на подання скарги із зазначенням поважності причин пропуску такого строку ОСОБА_1 не подавала.
 
Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. 
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.
 
Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася 15 січня 2020 року, а звернулася до суду зі скаргою 30 березня 2020 року, тобто з пропуском десятиденного строку на звернення до суду із скаргою, питання про поновлення пропущеного процесуального строку заявником не ставилося.
 
Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.
 
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати та клопотання про зупинення виконання постанови від 19 лютого 2019 року                                 ВП № 55009109 про поновлення вчинення виконавчих дій.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Арутюняна Ернеста Бабкеновича, заінтересована особа - ОСОБА_2 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 .
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
            
                                                                                                                      Є. В. Коротенко