ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

24 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №579/2057/19 
Номер провадження 22-ц/816/1360/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на заочне рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 08 квітня 2020 року в складі судді Моргуна О.В., ухваленого в м. Кролевець, повний текст якого складений 10 квітня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 02 липня 2010 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки позичальник приєдналась до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при зміні розміру кредитного ліміту та нарахуванні процентів банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 30 вересня 2019 року утворився борг на загальну суму 155 438 грн 41 коп., з яких: 296 грн 53 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 148 676 грн 13 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 6465 грн 75 коп. – заборгованість за пенею та комісією. Разом з тим, позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 122 384 грн 87 коп., яка складається з: 296 грн 53 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 122 088 грн 34 коп. – заборгованості по процентам за користування кредитом з 02 липня 2010 року по 30 травня 2019 року.

Заочним рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 08 квітня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2010 року у сумі 296 грн 53 коп.
Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у сумі 04 грн 65 коп.

Вказане заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом позивач оскаржив в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а в іншій неоскаржуваній частині заочне рішення суду залишити без змін.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом, так як відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. До того ж, на думку банку, суд першої інстанції не врахував обставин того, що крім анкети-заяви відповідачем підписано і довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де вказано тип кредитної лінії, пільговий період (55 днів), базова відсоткова ставка за користування кредитом – 2,5 % на місяць (30 % річних), розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням на інші умови.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сумі 296 грн 53 коп. відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2010 року ОСОБА_2 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 7).
Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_2 погодилася, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчила, що була ознайомлена з договором про надання банківських послуг, а також вказала на обізнаність стосовно того, що Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вона зобов`язалася виконувати, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.
Крім того, 22 липня 2010 року відповідачка підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до умов якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць (або 30 % на рік) з розрахунку 360 днів на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором)/30 – нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн і більше; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів у сумі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій (а.с. 8).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що за кредитним договором № б/н від 02 липня 2010 року станом на 30 вересня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 122 384 грн 87 коп., яка складається із: 296 грн 53 коп. заборгованості за кредитом та 122 088 грн 34 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом з 02 липня 2010 року по 30 травня 2019 року (а.с. 5-6).
З наданої банком інформації по кредитному договору № б/н від 02 липня 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 видавались наступні картки: НОМЕР_1 з терміном дії до кінця липня 2014 року та 5168755338935584 зі строком дії по серпень 2017 року (а.с. 71).
За інформацією Шосткинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Суми) від 03 червня 2020 року за № 883-21.17-25/5 на підставі актового запису про розірвання шлюбу від 27 серпня 2011 року за № 85 ОСОБА_1 змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » на дошлюбне « ОСОБА_4 » (а.с. 120-121).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами у сумі 122 088 грн 34 коп., суд першої інстанції, установивши обставини того, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентної ставки, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Однак, з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частинами першою-третьою статті 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, апрострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 599 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, матеріалами справи доведено, що відповідач, підписавши 22 липня 2010 року довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», погодилась із встановленою базовою відсотковою ставкою у розмірі 2,5 % на місяць (або 30 % на рік), яка нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік (а.с. 8). Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають фактичним обставинам справи, так як матеріалами справи доведено, що підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 02 липня 2010 року, що підтверджується також доданою до апеляційної скарги виписки про рух коштів боржника ОСОБА_1 (а.с. 72-74).
Водночас, колегія суддів не може прийняти визначений позивачем до стягнення розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 02 липня 2010 року по 30 травня 2019 року у сумі 122 088 грн 34 коп. з тих підстав, що строк дії кредитного договору закінчився 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку дії кредитної картки. Відтак, нарахування позивачем відсотків після закінчення строку дії кредитного договору, тобто, після 31 серпня 2017 року є неправомірним, оскільки не відповідає вимогам статті 1048 ЦК України.
Крім того, колегія суддів звертає на те, що позивач, починаючи з 01 вересня 2014 року підвищив відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 34,80 % річних, а з 01 квітня 2015 року – до 43,20 % річних, однак не надав належних і допустимих доказів для підтвердження факту погодження з відповідачем умови договору щодо підвищення відсоткової ставки, ураховуючи той факт, що вимогами частини 2 статті 1056-1 ЦК України (в редакції, яка була чинною станом на момент укладення між сторонами кредитного договору) було заборонено банкам збільшувати установлений договором розмір процентів в односторонньому порядку.
На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає необхідним навести власний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Визначаючи розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, колегія суддів приймає до уваги, що відповідачка протягом лютого 2012 року по квітень 2014 року увесь час користувалась кредитними коштами та частково погашала заборгованість за кредитом, у зв`язку з чим станом на 05 квітня 2014 року у неї утворилась заборгованість по процентам за користування кредитними коштами у сумі 109 грн 83 коп. Однак, починаючи з 30 квітня 2014 року відповідачка припинила користуватись кредитними коштами, проте не погасила заборгованість у повному розмірі, тому в неї утворився борг за тілом кредиту у сумі 296 грн 53 коп. Таким чином, заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 30 квітня 2014 року по 31 серпня 2017 року, тобто, до закінчення строку дії кредитного договору становить 301 грн 23 коп., яка розраховується наступним чином: 286,53 грн заборгованості за тілом кредиту * 30 % відсоткова ставка * 1219 кількість днів у розрахунковому періоді / 360 днів у році.
При цьому, приймаючи до уваги сплачені відповідачкою 28 квітня 2015 року кошти у сумі 1,03 грн, 25 жовтня 2016 року – у сумі 199,99 грн та 28 лютого 2018 року – у сумі 0,65 грн, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за вказаний період на сплачену відповідачем суму. Отже, залишок заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за вирахуванням сплачених відповідачкою коштів за період з 30 квітня 2014 року по 31 серпня 2017 року становить 99 грн 56 коп. (301,23 грн – 1,03 грн – 199,99 грн – 0,65 грн).
Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача по процентам за користування кредитними коштами становить 209 грн 39 коп. (109,83 грн станом на 05 квітня 2014 року + 99,56 грн за період з 30 квітня 2014 року по 31 серпня 2017 року), який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами з порушенням норм матеріального і процесуального права, так як висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитними коштами у сумі 209 грн 39 коп.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.
Оскільки позовні вимоги задоволено на 0,41 % (505,92 грн * 100 % / 122 384,87 грн), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 07 грн 88 коп. (0,41 % від 1921 грн), а не 04 грн 65 коп., як визначив суд першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.
Також, пропорційно до часткового задоволення позовних вимог у розмірі 0,41 % з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 11 грн 81 коп. (0,41 % від 2881 грн 50 коп.).

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4, ч. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 08 квітня 2020 року в даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в зазначеній частині задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» проценти за користування кредитними коштами у сумі 209 грн 39 коп.

Заочне рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 08 квітня 2020 року в даній справі в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 07 грн 88 коп.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 11 грн 81 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина