ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2892/20 Справа № 185/4978/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов  В. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про захист прав споживачів та стягнення пені за затримку видачі банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ “Приватбанк” про захист прав споживачів та стягнення пені за затримку видачі банківського вкладу.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 посилалася на те, що 23 вересня 2013 року між нею та відповідачем було укладено депозитний договір “Стандарт” №SAMDN80000737857199, за умовами якого вона передала грошові кошти в сумі 800 євро для розміщення на депозитному вкладі. У відповідності до п.6 зазначеного договору строк депозитного вкладу складав 6 місяців - по 23 березня 2014 року включно. Після спливу терміну вкладу вона звернулася до відповідача із заявами про повернення грошових коштів із нарахованими на суму вкладів відсотками. Однак, відповідач грошових коштів не повернув, у зв`язку із чим вона звернулася до суду та рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року із відповідача на її користь було стягнуто суму грошового вкладу за договором в розмірі 800 євро. Судове рішення відповідач оскаржував до апеляційної та касаційної інстанцій, та рішення суду в частині стягнення грошового вкладу у розмірі 800 євро залишено без змін. Гроші були повернуті позивачеві 13 січня 2018 року. Час прострочки виплати грошових коштів за депозитним вкладом складає з 23 березня 2014 року по 13 січня 2018 року загалом 1295 днів. У відповідності до Закону України “Про захист прав споживачів” відповідач має сплатити їй пеню у сумі 31080 євро. На підставі викладеного,  ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за період з 23 березня 2014 року по 13 січня 2018 року за затримку видачі грошового вкладу за депозитним договором №SAMDN80000737857199 у сумі 31080 євро.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ПАТ КБ “Приватбанк” про захист прав споживачів та стягнення пені за затримку видачі банківського вкладу.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду від 18 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Як вбачається з матеріалів справи, 23 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ “Приватбанк” було укладено депозитний договір “Стандарт” №SAMDN80000737857199, за умовами якого позивач передала банку грошові кошти в сумі 800 євро для розміщення на депозитному вкладі (а.с.16). 
       Відповідно до п.6 зазначеного договору строк депозитного вкладу становить 6 місяців, вклад було оформлено на 183 дні , по 23 березня 2014 року включно. 
       Після закінчення строку договору 23 березня 2014 року позивач  ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявами про повернення грошових коштів із нарахованими на суму вкладів відсотками, але банк грошових коштів їй не повернув. 
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року у справі №185/8829/14-ц за позовом  ОСОБА_1 до ПАТ КБ “Приватбанк” про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів було частково задоволено позовні вимоги  ОСОБА_1 . Стягнуто з ПАТ КБ “Приватбанк” на користь  ОСОБА_1 суму грошового вкладу за договором №SAMDN01000737857055 в розмірі 3 450 грн. Стягнуто з ПАТ КБ “Приватбанк” на користь  ОСОБА_1 суму грошового вкладу за договором №SAMDN80000737857199 від 23 вересня 2013 року в розмірі 800 євро та проценти за договором №SAMDN80000737857199 від 23 вересня 2013 року в розмірі 108,13 євро. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ “Приватбанк” на користь держави судовий збір в розмірі 264 грн. (а.с.10-12).
       Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ “Приватбанк” задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року в частині стягнення з ПАТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 грошового вкладу в розмірі 3 450 грн. скасовано і в цій частині позову ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.13).
       Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2016 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року в не скасованій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року залишено без змін (а.с.14, 15).
       Банком було виплачено позивачу ОСОБА_1 10 листопада 2017 року 19 386 грн. 48 коп., що підтверджується довідкою про перерахування коштів (а.с.49).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що для отримання позивачем права на стягнення пені в порядку ч.5 ст.10 Закону України “Про захист прав споживачів” він мав укласти з відповідачем договір на виконання робіт або надання послуг, які позивач повинна оплатити, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з”ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
       Відповідно до статті 2 Закону України “Про банки і банківську діяльність” вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
       Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”, фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
       За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
       Стаття 1 Закону України “Про захист прав споживачів” визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
       Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України “Про захист прав споживачів”, у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
       Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
       Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України “Про захист прав споживачів”, а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення.
       Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
       Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення – являє собою міру відповідальності.
       Встановлено, 23 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ “Приватбанк” було укладено депозитний договір “Стандарт” №SAMDN80000737857199, за умовами якого ОСОБА_1 передала банкові грошові кошти в сумі 800 євро для розміщення на депозитному вкладі (а.с.16). 
       Відповідно до п.6 зазначеного договору строк депозитного вкладу складав 6 місяців, вклад було оформлено на 183 дні , по 23 березня 2014 року включно. 
       Після закінчення строку договору, 23 березня 2014 року позивач  ОСОБА_1 звернулася до банку із заявами про повернення грошових коштів із нарахованими на суму вкладів відсотками, однак банк грошових коштів їй не повернув. 
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року у справі №185/8829/14-ц за позовом  ОСОБА_1 до ПАТ КБ “Приватбанк” про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів було частково задоволено позовні вимоги  ОСОБА_1 . Стягнуто з ПАТ КБ “Приватбанк” на користь  ОСОБА_1 суму грошового вкладу за договором №SAMDN01000737857055 в розмірі 3 450 грн. Стягнуто з ПАТ КБ “Приватбанк” на користь  ОСОБА_1 суму грошового вкладу за договором №SAMDN80000737857199 від 23 вересня 2013 року в розмірі 800 євро та проценти за договором №SAMDN80000737857199 від 23 вересня 2013 року в розмірі 108,13 євро. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ “Приватбанк” на користь держави судовий збір в розмірі 264 грн. (а.с.10-12).
       Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ “Приватбанк” задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року в частині стягнення з ПАТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 грошового вкладу в розмірі 3 450 грн. скасовано і в цій частині позову ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.13).
       Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2016 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року в не скасованій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року залишено без змін (а.с.14, 15).
       Банком було виплачено позивачу ОСОБА_1 10 листопада 2017 року грошові кошти у розмірі 19 386 грн. 48 коп., що підтверджується довідкою про перерахування коштів (а.с.49).
       Звернувшись до суду 18 червня 2018 року із вказаними позовними вимогами,  ОСОБА_1 просила суд стягнути з банку на її користь пеню за період з 23 березня 2014 року по 13 січня 2018 року за затримку видачі грошового вкладу за депозитним договором №SAMDN80000737857199 у сумі 31080 євро (а.с.1-4).
Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
       У відзиві на позовну заяву, подану до суду першої інстанції, ПАТ КБ “Приватбанк” просили суд застосувати строки позовної давності у даній справі (а.с.22-26).
       Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
       Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
       Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
       Сума вкладу позивача становила 800 євро.
       З даним позовом  ОСОБА_1 звернулася до суду 18 червня 2018 року та просила суд стягнути суму пені по 13 січня 2018 року.
       Відповідно до ч. ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Встановлено, грошові кошти банком було виплачено позивачу ОСОБА_1 10 листопада 2017 року у розмірі 19 386 грн. 48 коп., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на вказану дату становить - 627,60 Євро (а.с.49, 84).
       У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказувала, що фактично за рішенням суду через ДВС грошові кошти з депозиту їй були повернуті 13 січня 2018 року.
       З матеріалів справи вбачається 13 січня 2018 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №50907360 у зв`язку з виконанням вказаного рішення суду (а.с.8).
       Річний строк, з урахуванням заяви банку про застосування строків позовної давності, за який має бути нарахована пеня, та з урахуванням дати звернення позивача до суду із даним позовом — 18 червня 2018 року, та з урахуванням дати, з якої банком було виплачено позивачу суму вкладу, має відраховуватися з 18 червня 2017 року по 13 січня 2018 року. 
       Таким чином, загальна сума пені за затримку видачі банківського вкладу, в межах строку позовної давності - з 18 червня 2017 року по 13 січня 2018 року складає: 800 Євро х 3% х 210 (кількість днів) = 5 040 Євро.
       Слід зазначити, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.
       Нарахована сума пені значно перевищує розмір за вказаним депозитним договором №SAMDN80000737857199, який становить 800 Євро.
       Частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
       Істотними обставинами відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).
       Враховуючи викладене, слід застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки (пені) до суми основного зобов`язання - 800 Євро, яка має бути стягнута з банку на користь позивача.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу  ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про захист прав споживачів та стягнення пені за затримку видачі банківського вкладу - скасувати.
       Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про захист прав споживачів та стягнення пені за затримку видачі банківського вкладу — задовольнити частково.
       Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на користь  ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) пеню за затримку видачі грошового вкладу за депозитним договором від 23 вересня 2013 року №SAMDN80000737857199, укладеного між  ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк “Приватбанк”, за період часу з 18 червня 2017 року по 13 січня 2018 року у розмірі 800 Євро.
В іншій частині позовних вимог  ОСОБА_1 — відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя 
Судді