ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року	Львів	Справа № 460/2589/20 пров. № А/857/6888/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Гнідець Р.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року, головуючий суддя – Борискін С.А., ухвалене у м. Рівне, повний текст якого складено 12.05.2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
                                                    В С Т А Н О В И В:
В квітні 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ у Рівненській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо непризначення ОСОБА_1 з 28 лютого 2020 року пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 28 лютого 2020 року пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він має право на призначення пенсії у відповідності до вимог ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки йому виповнилося 54 роки і він відноситься до 3 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Вважав відмову відповідача у призначенні такої пенсії з підстав непідвердження факту постійного проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01.01.1993 року безпідставною, оскільки посвідченням громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 с від 24.04.2018 року такий факт цілком підтверджується. Крім того, згідно з довідкою Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області від 03.03.2020 року №385, яка є аналогічною за змістом до довідки від 23.03.2020 року №609, підтверджується, що він дійсно проживав та проживає в с.Малий Жолудськ  Володимирецького району Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія), з 27.02.1966 по травень 1990 року та з 16.10.2001 року по даний час. Наголошував, що факт його роботи на територіях, що не відносяться до забрудненої зони, не спростовує факт його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у період, зазначений у довідці. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо непризначення ОСОБА_1 з 28 лютого 2020 року пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 28 лютого 2020 року пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач не має права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, оскільки факт постійного проживання чи роботи впродовж 3-ох років в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року документально не підтверджений.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом попередньої інстанції та підтверджується матеріалами справи,   ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , повторно виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 24.04.2018 року (а.с.8).
03.03.2020 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
Згідно з розпискою-повідомленням заяву позивача прийнято 03.03.2020 року за №626 з доданими до неї документами, серед яких копії: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру,  паспорта, трудової книжки та документи про стаж, військового квитка, довідки із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року, документи про місце проживання (реєстрації) особи, заяви про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк), посвідчення постраждалого від ЧАЕС (а.с.38).
Відповідно до відомостей, що містяться у військовому квитку серії НОМЕР_3 , виданого 21.11.1984 року, позивач проходив військову службу з 22.11.1984 року по 05.12.1986 року (а.с.13). 
Згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_4 , заповненої 10.05.1987 року, позивач працював:
-          з 02.05.1987 року по 15.04.1988 року в колгоспі ім. Фрунзе с.Ромейки Володимирецького району – зона гарантованого добровільного відселення;
-          з 24.05.1988 року по 25.09.1989 року в БМУ Рівненської облспоживспілки – територія не відноситься до радіоактивно забрудненої;
-          з 28.09.1989 року по 29.05.1990 року в Володимирецькому райоб`єднанні "Сільгоспхімія" – місцезнаходження документами не підтверджено;
-          з 01.06.1990 року по 30.05.1991 року та з 06.06.1991 року по 29.04.2004 року - Рівненська АЕС м.Кузнецовськ – зона посиленого радіологічного контролю (а.с.14-16).
На підтвердження факту свого проживання на територіях радіоактивного забруднення позивачем було подано довідку від 03.03.2020 року №385, яка є аналогічною за змістом довідці від 23.03.2020 року № 609, виданої Рафалівською селищною радою Володимирецького району Рівненської області. Відповідно до змісту такої довідки ОСОБА_1 з 27.02.1966 року по травень  1990 року  та з 16.10.2001 року по даний час зареєстрований та проживає в селі Малий Жолудськ Володимирецького району Рівненської області, що є радіаційно забрудненою зоною гарантованого добровільного відселення згідно постанови КМ УРСР від 23.07.1991 року №106. Підставою видачі довідки вказано: погосподарська книга №11 за 1986-1990 рр., особовий рахунок № НОМЕР_5 ; погосподарська книга №13 за 1991-1995 рр., особовий рахунок № НОМЕР_6 ; погосподарська книга №8 за 1996-2000 рр., особовий рахунок № НОМЕР_7 ; погосподарська книга №7 за 2001-2005 рр., особовий рахунок № НОМЕР_8 ; погосподарська книга №8 за 2006-2010 рр., особовий рахунок № НОМЕР_9 ; погосподарська книга №7 за 2011-2015 рр., особовий рахунок № НОМЕР_10 ; погосподарська книга №6 за 2016-2020 рр., особовий рахунок № НОМЕР_11 , будинкова книга №5 (а.с.12).
Листом від 17.03.2020 №1700-0301-8/6006 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. На обґрунтування своєї відмови зазначило, що згідно з наданими копіями документів для призначення пенсії період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року становить 2 роки 1 місяць 8 днів, а тому у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення підстави для призначення пенсії відсутні (а.с. 9-10).
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спростував належність та достатність наданих позивачем документів, тоді як для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи надані всі необхідні для цього документи, які є належними.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991).
Згідно із статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.
При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 року у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.
Так, відповідно до довідки від 23.03.2020 року № 609, виданої Рафалівською селищною радою Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_1 з 27.02.1966 року по травень  1990 року  та з 16.10.2001 року по даний час зареєстрований та проживає в селі Малий Жолудськ Володимирецького району Рівненської області, що є радіаційно забрудненою зоною гарантованого добровільного відселення згідно постанови КМ УРСР від 23.07.1991 року №106.
Крім цього, у трудовій книжці позивача серії УКР № 2235024 містяться відомості про те, що позивач працював:
-          з 02.05.1987 року по 15.04.1988 року в колгоспі ім. Фрунзе с.Ромейки Володимирецького району – зона гарантованого добровільного відселення;
-          з 24.05.1988 року по 25.09.1989 року в БМУ Рівненської облспоживспілки – територія не відноситься до радіоактивно забрудненої;
-          з 28.09.1989 року по 29.05.1990 року в Володимирецькому райоб`єднанні "Сільгоспхімія" – місцезнаходження документами не підтверджено;
-          з 01.06.1990 року по 30.05.1991 року та з 06.06.1991 року по 29.04.2004 року - Рівненська АЕС м.Кузнецовськ – зона посиленого радіоекологічного контролю (а.с.14-16).
Колегія суддів звертає увагу на те, що постійне місце роботи позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживанням, відтак факт роботи позивача у БМУ Рівненської облспоживспілки, Володимирецькому райоб`єднанні "Сільгоспхімія" та у Рівненській АЕС м. Кузнецовськ заперечує факт проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення (с. Малий Жолудськ Володимирецького району Рівненської області) в цей період.
Крім цього, слід зауважити, що постановою КМ УРСР від 23.07.1991 року №106 зона посиленого радіоекологічного контролю не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Таким чином, доказами, долученими до матеріалів справи, не підтверджено факт постійного проживання (роботи) позивача на території гарантованого добровільного відселення понад 3 роки, відтак він не набув права на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак такі задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
                                                    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі №460/2589/20 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 11.09.2020 року.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду