Ухвала
іменем України 
30 червня 2020 року
м. Київ
справа № 553/621/15-к
провадження № 51-3031 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати  Касаційного кримінально суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2020 року (з урахуванням виправлення описки в цьому рішенні)щодо неї,
 
встановив:
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2019 року закрито кримінальне провадження по обвинуваченню  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 128 Кримінального кодексу України, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2020 року зазначену ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2019 року залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо неї.
Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. 
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Так, ОСОБА_4 у мотивувальній частині касаційної скарги не наводить належні доводи у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних рішень щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення та конкретних порушень вимог закону, які, на її думку, було допущено судами першої та апеляційної інстанцій з урахуванням змісту судових рішень.
Тобто, у касаційній скарзі скаржник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущено судом першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
До того ж, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
Однак, ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі ставить вимогу про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового судового розгляду, при цьому не  вказує в суді якої інстанції необхідно призначити новий розгляд цього кримінального провадження. Тобто такі вимоги є неконкретизованими та викладені не у відповідності до статті 436 КПК.
 
Крім того, ОСОБА_4 додано до касаційної скарги ухвалу апеляційного суду,  отриману з Єдиного державного реєстру судових рішень, з якої вбачається, що обвинуваченою є ОСОБА_1, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати її особу.                            
Не містить касаційна скарга ОСОБА_4 і застережень щодо її участі в касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення її касаційної скарги без руху. 
 
З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2020 року щодо неї залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                        ОСОБА_3